ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 121, 2007-10-08 10:00

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, קליטה והתפוצות, בנושא – חינוך יהודי בתפוצות.

מיכאל נודלמן: הוועדה התכנסה בשנת 2003 ודנה בנושא.

מיכאל נודלמן: ישנם שינויים גדולים בחברה שלנו, וגם בעולם.

מיכאל נודלמן: החלטנו לדבר על חינוך יהודי ציוני בתפוצות, וגם בארץ.

מיכאל נודלמן: אם צעירים לא רוצים להתגייס, וצעירים ותיקים לא מקבלים עולים חדשים מרוסיה, והעמיתים שלהם לא מקבלים עמיתים שלהם מאתיופיה, וקבוצות קבוצות נלחמות אחד בשני, משהו לא בסדר בחינוך שלנו.

מיכאל נודלמן: החינוך עובר עכשיו תהליך, איך להשיג הישגים טובים יותר במתמטיקה, בכימיה, בפיסיקה, ושכחו את החינוך היהודי הציוני.

מיכאל נודלמן: רבותי, לצערי אין היום נוכחות של חברי כנסת, אני חושב שיצטרפו מאוחר יותר.

מיכאל נודלמן: זהו היום הראשון אחרי פגרה, ועדיין לא התרגלו להגיע לוועדה.

מיכאל נודלמן: לדעתי, נושא זה חשוב מאוד, מפני שערכים ציוניים נופלים, מדברים יותר על מדינה פלשתינית, פחות מדברים על מדינת ישראל, על חיזוק מדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: חשוב לדבר על חינוך ציוני, כי מדינה שאין לה מטרה אידיאולוגית, יורדת מהמפה.

מיכאל נודלמן: עדיף עכשיו לדבר, כאשר יש אפשרות לדבר, וכאשר יש כוח אצלנו לדבר, יש אפשרות לשנות משהו, במקום לומר מאוחר יותר, למה לא דיברנו בנושא.

מיכאל נודלמן: מעבר לכך, ישנם דברים שהם בלתי אפשריים במדינת ישראל, אנטישמיות, הנאצים.

מיכאל נודלמן: חוסר חינוך זה אני, אבל בארץ חלק מהצעירים לא יודעים מה זה מדינת ישראל, מה זה ציונות, אין קשר עם המדינה, פה יש למה לשאוף, וזה שייך יותר לעולים חדשים.

מיכאל נודלמן: גם לותיקים יש בעיה עם הציונות, אבל לעולים חדשים שרק הגיעו לפה ולא יודעים שום דבר, זו בעיה גדולה.

מיכאל נודלמן: אחר כך נדבר על עזיבת המדינה, יש דברים שאי אפשר למנוע.

מיכאל נודלמן: אדם צעיר שאין לו עבודה, ויש לו השכלה גבוהה, מחפש עבודה בקנדה, בארצות הברית.

מיכאל נודלמן: אבל אם הוא היה בקשר יותר הדוק עם מדינת ישראל, אולי היה חושב אלף פעמים, האם צריך לעזוב את המדינה או לחיות פה.

מיכאל נודלמן: אני מבקש שנציגי הסוכנות ידווחו לנו איך חינוך יהודי ציוני מתקבל בתפוצות.

מיכאל נודלמן: קראתי פרוטוקולים משנת 2003.

מיכאל נודלמן: הסוכנות היתה השחקן הראשי בנושא.

מיכאל נודלמן: לכן אני רוצה לשמוע מה אתם חושבים על החינוך, מה חסר.

מיכאל נודלמן: אמרתי הכל בקיצור, כי אני חושב שאתם יותר מומחים בחינוך בתפוצות.

איילת שילה תמיר: לא אעשה השוואה ל-2003, אני חושבת שבסך הכל המגמות שאיפיינו את ה-2003, מאפיינות גם היום, כשהמלחמה העיקרית ממשיכה להיות כמו בהרבה שנים כבר, המלחמה כנגד ההתבוללות, והקהילות היהודיות נלחמות להשאיר את הבנים והבנות במסגרת הקהילה, עם קשר ליהדות, עם זהות יהודית משמעותית, ועם קשר לישראל.

איילת שילה תמיר: המלחמה הזאת היא מלחמה שמתרחשת בכל העולם, אנחנו לא מזהים מהבחינה הזאת איזשהו שינוי במגמה, זה עדיין האתגר המרכזי.

איילת שילה תמיר: השינוי הבולט בשנים האחרונות הוא התעוררות שקיימת בתחום החינוך הפורמלי, תחום של בתי הספר היהודיים.

איילת שילה תמיר: בחלקים נרחבים בעולם, אנחנו מזהים היום התעוררות של בתי הספר.

איילת שילה תמיר: גדילה של מספר התלמידים, זה נכון בצפון אמריקה, זה נכון עד השנה האחרונה בצרפת.

איילת שילה תמיר: נכון לעכשיו, השנה האחרונה קצת יציבה, אבל היה גידול.

איילת שילה תמיר: זה נכון במקומות אחרים, אבל הקושי הוא שהמעגלים האלה הם עדיין מעגלים חלקיים.

איילת שילה תמיר: זאת אומרת, אותם בני נוער שמגיעים לתחום של החינוך הפורמלי, הם עדיין רק חלק מבני הנוער, למרות שיפור מסויים שקיים בהקשר הזה.

איילת שילה תמיר: בתחום החינוך הפורמלי, האתגר היה וממשיך להיות, בעיקר כוח אדם מקצועי.

איילת שילה תמיר: קשה יותר ויותר למצוא מורים בתחומי היהדות, מנהלים שצומחים מתוך העולם הזה, התחרות של בתי הספר היא תחרות מול חינוך כללי.

איילת שילה תמיר: במובן הזה, זה אולי קצת דומה לאתגרים שיש לנו פה בארץ, של חינוך למדעים וחינוך כללי, לעומת חינוך ציוני יהודי ערכי.

איילת שילה תמיר: מהבחינה הזאת, הקושי המרכזי הוא הנושא של כוח אדם מקצועי, בתחומים של חינוך יהודי.

איילת שילה תמיר: התחום השני המשמעותי, הוא החינוך הלא פורמלי.

איילת שילה תמיר: בהקשר הזה גם תנועות הנוער, וגם פרוייקטים משותפים לסוכנות ולממשלה, ולעולם היהודי שתורם כספים רבים לתחום הזה, הם משמעותיים מאוד.

איילת שילה תמיר: שני פרוייקטים גדולים שתפסו תאוצה בשנים האחרונות, "תגלית" הותיק יותר, שעושה עבודה טובה בחיבור בני נוער שלא היו אף פעם בישראל, והמסע היותר חדש, שיתוף עם ממשלת ישראל, שמביא לפה אלפי בני נוער, לתקופה של שנה.

איילת שילה תמיר: כאן אנחנו מרוויחים פעמיים, גם את הקשר ואת הזהות היהודית, אבל גם את הקשר לישראל.

איילת שילה תמיר: בתחום הזה של החינוך הפורמלי, מאופיין בכניסה הזאת של הפרוייקטים האלה, שהם פרוייקטים חדשים בתחום.

איילת שילה תמיר: אנחנו עדיין מתמקדים בעבודה בברית המועצות לשעבר, בחמ"ע.

איילת שילה תמיר: יש התגייסות מרשימה של העולם היהודי בעניין הזה.

איילת שילה תמיר: לא מעט גופים שפועלים, גם הסוכנות, גם גופים אחרים.

איילת שילה תמיר: עדיין יש מיקוד מאמץ באזור הזה, במלחמה על בני הדור, השלישי או הרביעי, לנסות ולהשאיר כמה שיותר מבני הדור הזה הקשורים לעם היהודי.

איילת שילה תמיר: הקושי כמובן הוא קושי תקציבי.

איילת שילה תמיר: שותפים היום במאמץ הזה קודם כל הקהילות, העולם הזה בנוי על מאמץ של הקהילות ושל ההורים, אבל גם תורמים בכל רחבי העולם, דרך הסוכנות, וגם ממשלת ישראל.

איילת שילה תמיר: אבל כל תחום, אם היינו יכולים להכניס בו השקעות נוספות, היינו כמובן יכולים להעמיק ולהגדיל את העבודה.

מיכאל נודלמן: אם את מדברת תקציבים, המדינה משתתפת בתקציבים?

איילת שילה תמיר: המדינה משתתפת, זה גם מהלך בעשר השנים האחרונות, בהחלט.

איילת שילה תמיר: למדינה יש כמה אפיקים.

איילת שילה תמיר: אפיק ראשון, הוא פרוייקט חיי"ל במשרד החינוך, שעוסק בתמיכה בחינוך הפורמלי.

איילת שילה תמיר: עושה עבודה מאוד מרשימה בשיתוף איתנו.

איילת שילה תמיר: אפיק שני פרוייקט "חפציבה" שעוסק בבתי ספר בחמ"ע, שני הפרוייקטים האלה כל אחד קרוב ל- 2.5-3 מליון דולר.

איילת שילה תמיר: המדינה משקיעה גם בפרוייקט תגלית, וגם בפרוייקט נוסף סכומים ניכרים.

איילת שילה תמיר: שני הפרוייקטים האלה, המטרה שלהם בהקשר הזה, החשיבות שגם הממשלה וגם הסוכנות רואה בהם, הוא השינוי האסטרטגי.

איילת שילה תמיר: אלה פרוייקטים שמדברים על עשרות אלפי בני נוער, ועל שינוי רחב היקף.

איילת שילה תמיר: שינוי במספרים רחבים, אחוזים נרחבים של בני הנוער.

איילת שילה תמיר: כך תגלית שמתקרבת ל-150 אלף, וכך מסע שצובר מעל 20 אלף משתתפים, בשלוש שנים שהוא קיים.

איילת שילה תמיר: צעירים למעשה, לא בני נוער, הממשלה משתתפת, וזאת השתתפות חשובה, והיא גם מסמלת בעניינו לפחות, שינוי חשוב בהקשר הזה.

איילת שילה תמיר: שהתרומות הן לא רק מהתפוצות לישראל, אלא גם מישראל לתפוצות, זה ביטוי להכרה של החשיבות האסטרטגית של התחום הזה של חינוך יהודי, והחשיבות האסטרטגית של הבנייה של הקשר עם מדינת ישראל של הדור הבא.

איילת שילה תמיר: הראייה שלנו כישראלים של מדינת ישראל, ושל ממשלת ישראל, את החשיבות של הקשר הזה, ואת החשיבות של ההשקעה בקשר הזה.

איילת שילה תמיר: כאמור, היא מניבה כמה תועלות.

איילת שילה תמיר: היא מניבה קשר לעם היהודי, חשוב פעם אחת.

איילת שילה תמיר: היא מניבה קשר למדינת ישראל, חשוב פעם שנייה, ומניבה עלייה.

מיכאל נודלמן: זה ממשיך בשנת 2008, "תגלית" וכו'?

איילת שילה תמיר: "תגלית" בהחלט, תגלית אפילו גדל ב-2008, תורמים כמו שלדון אדלסון, שתרם סכום גדול.

איילת שילה תמיר: מסע ממשיך ב-2008, הפעילות של הסוכנות היהודית בתחומים האלה בכל העולם ממשיכה.

איילת שילה תמיר: כמובן, מאבק כמו בכל התחומים, הוא מאבק על תקציבים.

איילת שילה תמיר: העבודה נעשית בשיתוף עם הקהילות, באסטרטגיה.

איילת שילה תמיר: מהבחינה הזאת יש יותר ויותר פעולות שנעשות במשותף גם בהקשר הכספי.

איילת שילה תמיר: הקהילות שותפות במימון כל טווח העשייה.

איילת שילה תמיר: במורים, בשליחים, בתכנים, בסיורים בארץ, בכל התחומים.

איילת שילה תמיר: הקהילות בעם היהודי שותף מרכזי במימון.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על התפוצות, וחינוך יהודי בתפוצות.

מיכאל נודלמן: אבל בפנים משהו לא בסדר, בחינוך, אני לא מדבר על ידע של ילדים במתמטיקה, בפיסיקה.

מיכאל נודלמן: אני מדבר על ציונות, על שייכות של כולם למדינה, קבוצות קבוצות באים עולים חדשים מאתיופיה, מרוסיה, לא רוצים לחיות יחד, זאת בעיה.

אלי זרחין: אני רוצה דווקא בכיוון שלך, כי אני חושב שחינוך יהודי ציוני בישראל, הייתי קורא חינוך תפוצות בישראל, זה לא פחות חשוב.

אלי זרחין: הייתי רוצה לציין שתי נקודות למחשבה.

אלי זרחין: מדברים על החלטות במה להשקיע ומאיפה.

אלי זרחין: 40% כמעט מכלל התקציב שמשרד החינוך נותן לילדים עולים, הולך לרוסיה לחינוך ברוסיה.

אלי זרחין: זה לא כסף שמשרד החינוך לקח לעבודה ברוסיה.

אלי זרחין: הוא לוקח מ-27 מליון שקלים תלמידים עולים, 12 מליון שקלים ושולח אותם לרוסיה, באיזה זכות?

אלי זרחין: למה?

אלי זרחין: למה כסף של עולים שלנו שבחרו להשקיע כאן בארץ, הולך לרוסיה?

אלי זרחין: השאלה השנייה, עבודה בארץ.

אלי זרחין: אם אנחנו מדברים על ברית המועצות לשעבר, בעיניי, החטיבה לעבודה דובר רוסית בעולם, היא היום בישראל הגוף הכי מקצועי לעבודה בתחום זהות יהודית דוברי רוסית.

אלי זרחין: גוף שפיתח תכניות, גוף שהכשיר כוח אדם, ואני שואל שאלה.

אלי זרחין: למה אי אפשר, והם עובדים ברוסיה פעמיים בשנה, מחנות קיץ וחורף.

אלי זרחין: כל הכוח המקצועי נמצא בארץ ואין לו מה לעשות.

אלי זרחין: למה אי אפשר לשלב תקציבים, שמשרד החינוך והסוכנות, ולהכניס אותנו מנחי קבוצות, אותם אנשים, אפשר לומר על פליטי אתיופיה וצפון אמריקה, ולהכניס אותם לעבודה בארץ.

אלי זרחין: עם אותם תכניות ששנים עובדים ברוסיה, ושנינו יודעים שהם עובדים טוב.

אלי זרחין: אז אם יש אנשים שיודעים לעבוד, ויש תכניות, למה זה לא עובד בישראל.

אלי זרחין: השנה, משרד החינוך פתח איזשהו פריצה.

אלי זרחין: עמיהוד בהט שלא נמצא כאן, יזם יחד עם הארגונים, כניסה לעשרה בתי ספר בתחום הזה.

אלי זרחין: אבל יש לנו אלפי בתי ספר, והציפייה לוועדה שאולי היא תתן קריאה לסוכנות היהודית, ולמשרד החינוך, לשבת ביחד, להקצות תקציבים לעבודה של חינוך יהודי ציוני כאן בארץ.

אלי זרחין: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

צ'רלס רוזן: לפני שאנחנו ניגע בחינוך היהודי בארץ, אני רק רוצה לגעת בכמה תחומים שאנחנו כאן מסייעים.

צ'רלס רוזן: עמיתה שלי מהסוכנות הזכירה את הסיפור של "חפציבה" ו"חייל", אלה שני הפרוייקטים שמשרד החינוך מימן בהרבה כסף.

צ'רלס רוזן: אבל לא רק לאלה אנחנו מסייעים.

צ'רלס רוזן: יושבת כאן יעל דוד, אנחנו מסייעים לפרוייקט שנקרא "כל ישראל חברים" יחד עם הסוכנות, מורים בשנת שבתון יוצאים פעמיים בשנה לשתי קהילות בקהילות קטנות באירופה, לסייע בהנחיית מורים.

צ'רלס רוזן: כלומר, אנחנו רואים את הצורך לסייע לבתי הספר היהודים להתמודד עם השאלות שהיושב ראש העלה, כמו ציונות, שאלות של זהות, שאלות של יהדות.

צ'רלס רוזן: הקשיים הם עם בתי הספר הקטנים, ולכן אנחנו מסייעים לפרוייקט שכזה.

צ'רלס רוזן: סיוע נוסף שאנחנו משתדלים לסייע, באמצעות בית התפוצות, שנציגתו גם כן נמצאת כאן.

צ'רלס רוזן: אנחנו היום משתפים פעולה עם בית התפוצות לקשר בין בתי הספר, גם בארץ וגם בתפוצות.

צ'רלס רוזן: יש לנו פרוייקט משותף שיוצא השנה בארץ, ובשנה הבאה הולך לצאת גם לתפוצות, שילדים יעסקו גם בזהות יהודית, וגם בשורשים, וגם בקשרים בין בתי ספר.

צ'רלס רוזן: הנושא ירוץ בחטיבות הביניים.

צ'רלס רוזן: התחיל כבר בחטיבות הביניים בארץ השנה.

צ'רלס רוזן: בשנה הבאה, אנחנו רוצים להעביר אותו לחטיבות הביניים, ולחטיבות העליונות בחוץ לארץ, בסיוע בית התפוצות.

צ'רלס רוזן: אנחנו מסייעים בין מפגשים, בין בתי ספר בארץ, לבין בתפוצות.

צ'רלס רוזן: יש קשרים בין בתי הספר.

צ'רלס רוזן: משרד החינוך מנחה את המורים שלו בארץ, כדי שהמפגש הזה לא יהיה אקראי, אלא יהיה מפגש מכוון ויעיל, ותהיה לו המשכיות.

צ'רלס רוזן: מפגש לא קורה מאליו, צריך לעשות הכשרה רבה לפני שתלמידים נפגשים.

צ'רלס רוזן: צריך להכשיר את המורים, צריך שהמורים יתחרו על מה לדבר, ואיך לדבר, ולהגיע אחד לשני.

צ'רלס רוזן: התרבות בארץ, והתרבות בחוץ לארץ שונה.

צ'רלס רוזן: צריך ליצור מפגש בין תרבותי, ולעבוד עליו קשה מאוד כדי שהמפגש הזה יצליח.

צ'רלס רוזן: ההמשכים של המפגשים, לא רק שהם שם והם פה, תלמידים מגיעים מחוץ לארץ גם לארץ.

צ'רלס רוזן: אנחנו דואגים שתהיה פעילות משותפת גם בארץ.

צ'רלס רוזן: ישנם פרוייקטים מפרוייקטים שונים, משרד החינוך היה שותף בכולם.

צ'רלס רוזן: אחד הפרוייקטים למשל, נערי בר מצווה שמגיעים מכל העולם, ומגיעים לארץ, משרד החינוך שותף בטיפול, בהם ילדים מחו"ל מכל מיני ארצות.

צ'רלס רוזן: הנושא של חידון התנ"ך, ילדים שמגיעים מהתפוצות, משרד החינוך מסייע גם בהכשרה שלהם, וכן, אנחנו מסייעים בכל הפרוייקטים האלה.

צ'רלס רוזן: אנחנו מסייעים לבתי ספר שפונים אלינו, למרות שזה לא שייך אלינו, בתכניות לימודים.

צ'רלס רוזן: יש לנו כל שנה כ-15 עד 20 פניות מבתי ספר ברחבי העולם, שמבקשים תכניות לימודים.

צ'רלס רוזן: אז אנחנו מסייעים להם כל אחד בתחום שהוא מבקש.

צ'רלס רוזן: אחת הפניות היתה, למשל בקנדה, בקהילה שיש בה הרבה מיהודי מרוקו.

צ'רלס רוזן: רצו במסגרת תכנית הלימודים בהיסטוריה, שיהיה איזשהו פרק על יהודי מרוקו, אז כתבנו להם והעברנו להם.

צ'רלס רוזן: קהילה באוסטריה שהעברנו להם לא מזמן, ביקשה תכנית לא פורמלית, שתעסוק בנושא השורשים והזהות של הילדים, העברנו גם להם את זה.

צ'רלס רוזן: אלה שתי דוגמאות.

צ'רלס רוזן: זה לגבי הפרק של חוץ לארץ.

צ'רלס רוזן: יש גם פרק בארץ, אנחנו פועלים שגם הילדים בארץ יכירו את הקהילות היהודיות בתפוצות, ולא יהיו מנוכרים להם, אנחנו מדברים על עם אחד.

צ'רלס רוזן: אז אנחנו רוצים שגם במסגרת הזאת כתבנו תכנית, התכנית נלמדת בהרבה בתי ספר.

צ'רלס רוזן: ואנחנו דוחפים שלא רק בתפוצות יכירו את ישראל, שגם בארץ יכירו את התפוצות.

מיכאל נודלמן: אתם מסכימים שבארץ אתיופים זאת קבוצה נפרדת, ורוסים זאת קבוצה נפרדת.

מיכאל נודלמן: ותיקים זאת קבוצה נפרדת.

מיכאל נודלמן: וקשה לעשות קשר ביניהם.

צ'ארלס רוזן: משרד החינוך משתדל לשלב הכל בתחום האפשר, אני לא יכול לומר שאין בעיה.

צ'ארלס רוזן: אבל אנחנו משתדלים כמה שיותר לנסות לשלב שהילדים יכירו האחד את השני, וברגע שמכירים אז גם מוקירים.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יולי, אתה אסיר ציון, אתה ציוני אמיתי.

מיכאל נודלמן: איך אתה רואה את המצב בארץ לגבי צעירים שלא רוצים להתגייס, שישנה תופעה שכל אחד בנפרד.

מיכאל נודלמן: איך אתה רואה את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, צורם לי שמנסים לבנות כאן ניגוד בין חינוך יהודי בתפוצות, לבין הצרכים שלנו בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא עכשיו זה ברור כשמדינת ישראל זה לא רק חול, ועוזי, וכולם צריכים לחשוב רק על הישרדות.

יולי יואל אדלשטיין: אלא אנחנו יכולים גם להתחרות בתחומים רבים.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא עכשיו ברור לגמרי, שמי מי שלא ציוני ולא יהודי, לא יישאר לאורך זמן, עם כל החלום שלנו להיות נורמליים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שעם כל היכולת התחרותית, אנחנו צריכים להודות בעובדה, שאם זה לא תנאי הכרחי, לא יישאר, אז לפחות מאוד עוזר לחיות בישראל אם אתה גם ציוני ויהודי.

יולי יואל אדלשטיין: לא רוצה להיות יותר מדי מעשי, אבל חינוך יהודי הוא גם מכשיר לקראת העלייה, מכשיר מלשון הכשרה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה אמרת ובצדק רב, אם פתאום נוצר מצב שמישהו הלך לבתי ספר שהוזכרו, "חפציבה" או מרכז תרבות, או כל תכנית אחרת, ופתאום, ברגע שהוא הגיע לארץ זה נפסק לגמרי, והוא נזרק ואין שום המשך, אז אנחנו כאן בוועדה הזאת לא צריכים להזכיר לעצמנו מהן התופעות שעליהם אנחנו יודעים.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני חושב, שבאידיאל צריכה להיות איזוהי המשכיות, לא לנסות לקחת תקציב מזה, ולהעביר לזה.

יולי יואל אדלשטיין: הכי קל להחזיר את הכל לתלמידים בארץ, כפי שאנחנו מכירים את בניית התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: היה לנו ראש ממשלה שאמר את זה ב"יד ושם", שיהודי התפוצות יתרמו, המדינה לא צריכה לדאוג לזה.

יולי יואל אדלשטיין: שלא יקרה אותו מצב, במיוחד אני אומר זאת, אחרי שאני זוכר ואתה זוכר את המאבקים שהיו כאשר "תגלית" עוד לא היתה תגלית, ועוד לא ידעו מזה בכלל, ומה פתאום בכלל, ובאיזה חוצפה מבקשים ממשרד האוצר, ממדינת ישראל איזושהי קרן, או איזושהי השתתפות.

יולי יואל אדלשטיין: מה פתאום, יש יהודים עשירים שהם יתרמו לתגלית.

מיכאל נודלמן: 25 מליון אני זוכר.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שזה קרה, היתה איזושהי שינוי פאזה, הייתי נזהר מלהחזיר את זה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, לסיכום הייתי מאוד שמח על הדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שאנחנו צריכים לעקוב אחר זה, שיהיה מגוון תכניות.

יולי יואל אדלשטיין: אין פה פרסים, זה לא כוכב נולד, יש תכניות שונות, ויש קהל שונה, וקהל יעד שונה לכל מיני תכניות.

יולי יואל אדלשטיין: יש פורמלי, ולא פורמלי.

יולי יואל אדלשטיין: ולא צריך מייד לקבוע שתגלית זה טוב, מסע זה רע, או להיפך.

יולי יואל אדלשטיין: לא כאן, לא בדיון הזה, אבל יש לפעמים נטייה לחלק יותר מדי ציונים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא צריכים להכריע, אנחנו צריכים לדאוג שהתכניות האלה יתרבו.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר נגעת בזה, אולי בהרכב קצת שונה של המשתתפים, אבל להמשיך ולתבוע שהחינוך הציוני יהודי יימשך, לא צריך להתבייש בזה.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לתבוע את זה כל הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאנחנו דואגים שתהיה איזושהי השלמה בעברית, וכל הזמן מעלים את זה פה.

יולי יואל אדלשטיין: וגם במקצועות שנדרשים לבגרות, אז גם כאן יש לא מעט גופים רבים בארץ, שמענו עליהם פה, שעוסקים בנושא של זהות יהודית, וזהות ציונית, וחינוך בלתי פורמלי.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו אותם מחנות קיץ, כולם נוסעים למדינות חבר העמים לעשות מחנות קיץ.

יולי יואל אדלשטיין: בארץ, אני חייב לומר, בנימה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1990 עשיתי פעם ראשונה מחנה קיץ גם לנוער עולה, בסיוע של הקרן.

יולי יואל אדלשטיין: אז בכלל אמרו מה פתאום צריך לעשות לנוער עולה מחנה קיץ.

יולי יואל אדלשטיין: זה בידול, אסור לעשות דברים כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: מאז, כבר לא מדברים על זה שזה בידול, אבל גם לא כל כך עושים.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שבאמת צריך לחזור למאמץ הזה, כמו שעושים את זה במדינות רבות בתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי חבר המדינות, זה לא נכון.

יולי יואל אדלשטיין: גם בארצות הברית הרבה מאוד בני נוער עוברים את זה, וגם בכל מיני מדינות.

יולי יואל אדלשטיין: אולי לקחת את זה כפרוייקט, כאתגר, מה עוד בחינוך הבלתי פורמלי אנחנו יכולים.

יולי יואל אדלשטיין: וכאן, הרי זה מייד רווח כפול.

יולי יואל אדלשטיין: גם חינוך יהודי ציוני, וגם להימנע מאותם תופעות, שלצערי הוועדה בראשך עוסקת בהם הרבה, כמו בשפה הכי פשוטה, נוער שיושב על הברזלים, ולא להיזקק להגדרות יותר קשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

אריק קפלן: אנחנו יוצרים קשר ומלווים את הגופים, לא את היהודים עצמם מהתפוצות.

אריק קפלן: השר רואה חשיבות רבה מאוד בנושא של החינוך, והנחה אותנו להמשיך לטפל במספר פרוייקטים אלו שהיו בעבר, וכן פרוייקטים חדשים גם בחוץ לארץ, וגם בארץ.

אריק קפלן: אתן דוגמה, עכשיו אנחנו עושים פרוייקטים עם ההסתדרות הציונית, שנקרא 'קונגרס ציוני לנוער'.

אריק קפלן: זה משהו שיימשך ארבעה חודשים, ב-25 ערים בארץ, בני נוער ילמדו ויעשו פעילויות שקשורות לציונות, כשהשיא יהיה בדצמבר בבנייני האומה, בכנס גדול אחד.

אריק קפלן: הפרוייקט נועד לכולם ישראלים ועולים.

אריק קפלן: פרוייקט יהדות לכולם, הרב מלכיאור התחיל אותו לפני שמונה שנים, אנחנו ממשיכים אותו כשאנחנו מוסיפים מוטיבים.

אריק קפלן: ביום כיפור האחרון, נשלחו חבר'ה דתיים לקיבוצים, וקיימו דיונים על משמעות יום כיפור, משמעות החגים.

אריק קפלן: להכניס יותר תוכן, לא רק בנוסף לתפילה, אלא גם תוכן שיהיה דיון שיבינו את משמעות החג, מהות החג, ואת נושא הציונות.

אריק קפלן: התקיים עכשיו פרוייקט "הקהל", קיימנו מספר סמינרים שקשורים לציונות, הרצאות לציונות ויהדות, שמיועדים לדוברי אנגלית.

אריק קפלן: ליהודים מהתפוצות, והשתדלנו להביא כ-400 בני נוער שנמצאים עכשיו בארץ כדי לקבל מידע בנושא הזה.

אריק קפלן: בנוסף, אנחנו מקיימים פרוייקט יחד עם האוניברסיטה העברית.

אריק קפלן: הצלחנו באוניברסיטה בברצלונה, נוצר קשר בברזיל ובבואנוס איירס.

אריק קפלן: הקמת מחלקות ללימודי ארץ ישראל ויהדות באוניברסיטאות בעולם.

אריק קפלן: זאת אומרת, זה משהו חדש, כדי שגם סטודנטים יהודים, וגם סטודנטים מקומיים יוכלו ללמוד על ארץ ישראל ועל היהדות.

אריק קפלן: אלו דברים שלא קויימו בעבר, מחלקות נפרדות שיוכלו לעשות תואר בנושאים האלה.

אריק קפלן: אנחנו מקיימים סמינרים גם לבני נוער, גם לסטודנטים לתקשורת, גם למדריכים בתנועות נוער, קיימנו בצרפת, בבואנוס איירס, בטורונטו.

אריק קפלן: נקיים עכשיו במקסיקו ליהודי ונצואלה במקסיקו.

אריק קפלן: אנחנו מלווים אותם גם בנושא האנטישמיות, ההתמודדות עם האנטישמיות, וכן מכניסים את הנושא של הציונות חזק מאוד, כדי שיוכלו להטמיע את זה בחניכים שלהם.

אריק קפלן: זה פרוייקט שאנחנו יוצאים במשותף גם עם הסוכנות היהודית.

דנה אבידר: בית הספר ללימודי העם היהודי בבית התפוצות, החל לפעול לפני שנתיים וחצי, לא יותר.

דנה אבידר: הדבר הראשון שאיתרנו, זה בעצם את הצורך בנקודות חיבור שבין נוער יהודי בארץ, לבין נוער יהודי בתפוצות.

דנה אבידר: הדברים האלה לא ברורים.

דנה אבידר: לא יכולים לחבר אותם על ידי, תהיו כולכם אנשים שומרי מסורת.

דנה אבידר: לאנשים שומרי מסורת, קל מאוד להתחבר על ידי תפילה בשבת וחגים.

דנה אבידר: הם לא.

מיכאל נודלמן: יש משהו משותף.

דנה אבידר: התחלנו לחפש את נקודות השיתוף בין נוער יהודי ונוער יהודי בתפוצות.

דנה אבידר: אני אתן את זה כדוגמה.

דנה אבידר: נתנו לנו להכין את החיילים שעולים על האוטובוסים של "תגלית".

דנה אבידר: הבאנו אותם לבית התפוצות, צה"ל נתן אותם ליום שלם לבית התפוצות שזה דבר יפה מאוד, וגדול מאוד.

דנה אבידר: החיילים לא ידעו לאן הם עולים.

דנה אבידר: אלו חיילים שיודעים שפות, חלקם יודעים רוסית, וחלקם יודעים אנגלית.

דנה אבידר: יש להם מהבית עבר תפוצתי.

דנה אבידר: מה זאת אומרת, מה הם יבואו הנה.

דנה אבידר: שיעלו ארצה, מזה זה התחיל.

דנה אבידר: הפגישה בין החיילים לבין הנוער של תגלית, זה הדבר המוצלח ביותר שקיים בתגלית.

דנה אבידר: כך הם אומרים, המפגש הזה של חמישה ימים יחד, שנוער הישראלי נמצא עם נוער מהתפוצות, זה עושה את העניין.

דנה אבידר: השאלה שלנו היא, האם להכניס בחיילים של תגלית, שכולם חיילים ברמה מצוינת, ציונות, יהדות, מה אנחנו צריכים להכניס בהם כדי שהם התחברו עם הנוער.

דנה אבידר: אני לא נותנת תשובות, מפני שאנחנו מנסים מכאן ומכאן, משני הצדדים הם לא יודעים הרבה.

דנה אבידר: אנחנו לא יכולים לחבר אותם לא על בסיס מסורת, ולא על בסיס היסטוריה יהודית.

דנה אבידר: אנחנו כן יכולים לחבר אותם אל משהו שאקרא לזה בגדול, שותפות גורל.

דנה אבידר: זה כן.

דנה אבידר: ובכיוון הזה אנחנו עובדים.

דנה אבידר: הדבר השני שמצאנו, והוא לא יהיה חדש לכם, שסדר חייהם של המורים בישראל איננו כולל את התפוצות, מה לעשות.

דנה אבידר: דבר ראשון שעשינו, פנינו למשרד החינוך.

דנה אבידר: מכאן אני הולכת למשרד כדי לארגן את כנס המפמ"רים.

דנה אבידר: זאת אומרת, הם פרוסים על כל המקצועות, ומכיוון שמשרד החינוך מכנס את כל הנושאים לתוך הליבה, אנחנו מכנסים את המפמ"רים עכשיו.

קריאה: הסבירי בבקשה מה זה מפמ"רים.

דנה אבידר: מפמ"רים, זה מפקח, מרכז של מקצוע.

דנה אבידר: זאת אומרת, מי שאחראי על מקצוע כמו היסטוריה, אזרחות, תנ"ך, עברית, ספרות וכו' הם המפמ"רים.

דנה אבידר: יושב כאן מפמ"ר אחד מה-42 שאחראי על הנושא הזה.

דנה אבידר: איתם נדבר בדיוק על הנושא הזה, על החיבור בין התלמיד הישראלי, לבין התלמיד היהודי בתפוצות.

דנה אבידר: זה לא בהכרח, שנדבר איתם על ציונות.

דנה אבידר: מפני שהציונות ניצחה, אנחנו לא צריכים לבוא עם הדגלים, מספיק שנדבר איתם על שותפות הגורל ועל החינוך, וכמובן שהציונות זה אחד המרכיבים העולים בעניין הזה.

דנה אבידר: אני רוצה לתת עוד דוגמה אחת, וחבר הכנסת יולי שותף אליה.

דנה אבידר: במשך השנה האחרונה אנחנו עוסקים הרבה מאוד בנושא יהודי המאבק.

דנה אבידר: אתה יודע שנפתחת תערוכה, אתה מוזמן.

דנה גורדון: אגב, אנחנו מופתעים שהוועדה לא הוזמנה.

דנה אבידר: עוד לא יצאו הזמנות.

דנה אבידר: אנחנו נפגשים המון עם תלמידים.

דנה אבידר: אנחנו מעלים להם את הסיפור ההירואי הזה.

דנה אבידר: אחד משני הסיפורים שעם ישראל הצליח בו במאה העשרים, זה והקמת מדינת ישראל.

דנה אבידר: אומרים פתאום צצים וקמים ילדים, או נערים, או מורות צעירות, שאומרות, כן, אמא שלי, אבא שלי, סבא שלי, כמעט בכל כיתה.

דנה אבידר: אני מוצאת אותם יחד, בכל כיתה פתאום, אוי לא ידעתי.

דנה אבידר: ועכשיו כשאני יודעת, זה מחזק שורשים, זה מחזק את הידע ההיסטורי שלי.

דנה אבידר: זה מחזק את החיבור שלי.

דנה אבידר: מפני שבנושא הזה של יהודי המאבק הסולידריות עם יהודי העולם, זה נושא לימודי, זה חלק משותפות הגורל.

דנה אבידר: אנחנו עוסקים בכל הדברים האלה עכשיו.

דנה אבידר: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, בערך בפברואר, אנחנו נכנס כוח משימה של 10 מחנכים מישראל, 10 מחנכים מארצות הברית, ו-10 מיתר העולם, כדי לעשות מעין תכנית אב לתכניות שתוכלנה לרוץ בארץ ובתפוצות.

דנה אבידר: אנחנו עושים את זה בשיתוף אתכם, וכבר היתה ישיבה.

דנה אבידר: אני מדברת על זה בגדול, אני מקווה שבפברואר 30 המחנכים התכנסו בבית התפוצות.

דנה אבידר: רוב המשאבים לנושא הזה ניתנים לנו על ידי קרן "נדב", כך שאנחנו לא תלויים במדינה בעניין הזה.

דנה אבידר: אל תורידו את התקציב שהמדינה נותנת לבית התפוצות, זה אקסטרה.

משה זעפרני: אם את אומרת שהמדינה נותנת תקציב לבית התפוצות, ושזה בתקנה, זה אומר שהמדינה שותפה, חלק מהעניין.

דנה אבידר: אני כבר אומרת.

דנה אבידר: בית התפוצות סוף סוף ניכנס בתקנה כחלק משמונה או שנים עשר מוסדות שראוי להם שיהיו בתקנה, כמו "יד בן צבי, ו"יד ושם" ואחרים, אבל זה נעשה רק לאחרונה.

דנה אבידר: הדבר האחרון שאני רוצה לומר, במסגרת שנות השישים, אנחנו מכינים תכנית עם מט"ח גם עם המשרד באזרחות, שעיקרה המיזם המשותף של העם היהודי, בהקמת מדינת ישראל.

דנה אבידר: מה עשה העם היהודי בשישים שנות המדינה, זה יעלה באתר ויתורגם לאנגלית.

דנה אבידר: אגב, קיבלנו כסף גם לתרגם לרוסית ולאנגלית את האתר שעכשיו עלה בעניין יהודי המאבק, וזה חדש מאתמול.

מיכאל נודלמן: זה יכול להיות חלק מהלימודים בבית ספר, זה חשוב מאוד.

דנה אבידר: אנחנו עובדים עם המשרד, אנחנו לא רוצים להיות סוכנות זרה שבאה לבית הספר, אנחנו רוצים להיכנס לליבה, באזרחות, בתנ"ך, בהיסטוריה, בספרות, ספריות יהודיות.

דנה אבידר: מה מחבר בין בני נוער יותר, מאשר לקרוא ספרות יהודית שנכתבת בארצות הברית היום על ידי צעיר יהודי שיושב בארצות הברית.

דנה אבידר: או צעיר רוסי שעלה ארצה, וכותב היום ספר בישראל, שיקרא את זה הצעיר הישראלי ויראה.

דנה אבידר: אני מדברת על סופרים שחיים וקיימים.

דנה אבידר: אנחנו רוצים להכניס את זה לליבה.

אלי ולק: כמנכ"ל האגודה לחקר תפוצות ישראל, אני רוצה לתת לנוכחים מידע, וגם לשאול שתי שאלות.

אלי ולק: המידע הוא לגבי כל אלה שדיברו ושעוסקים בחינוך יהודי בתפוצה מסויימת שהיא חבר מדינות, כי יש כמה רפובליקות שהם לא בחבר.

אלי ולק: אני מדבר על כלים, דיברו כאן על מסגרות של בתי ספר אלה, ותכנית זו או אחרת.

אלי ולק: אנחנו באגודה לחקר התפוצות, שבמשך 30 שנה הפקנו ספרים של ספריית עליה, ואנציקלופדיה יהודית, אני מדבר על כלים.

אלי ולק: בתחילת שנות התשעים, תרגמנו מעברית לרוסית, והוצאנו לאור 32 ספרים, ספרות ילדים ונוער.

אלי ולק: אני חושב שאם מדברים על קירוב בין תפוצות ובין מדינת ישראל, ובין בני נוער בארץ, זה כלי חשוב מאוד, כי הילדים בתפוצות עדיין במקביל למחשב גם קוראים ספרים, אולי אפילו יותר מאשר קוראים בארץ.

אלי ולק: לכן אני פונה, גם לסוכנות, גם למשרד החינוך, מי שרק עוסק.

אלי ולק: הספרים האלה יש רק להדפיס אותם מחדש, אלה נכסי צאן ברזל של ספרות ילדים ישראלית.

אלי ולק: חוץ מזה, הופקו כ-12 ספרי לימוד שהיו בשימוש בבתי ספר בארץ, ובועדה מייעצת מיוחדת של משרד החינוך, בזמנו תרגמו לרוסית, ובספרים האלה עדיין אפשר להשתמש בהם.

אלי ולק: אני מציע לכם לדעת לנצל את האוצר הזה, שיש מן המוכן כמעט.

אלי ולק: בנוסף לכך, ספרים של ספריית עליה, שזה לא פחות חשוב לחנך גם את ההורים של אותם ילדים ונוער, שאליהם עובדים בחבר מדינות.

אלי ולק: כאן יש לי שאלה לנציגת הסוכנות, שאמרה בדיווחה שאנחנו עובדים על בני הדור השלישי והרביעי.

אלי ולק: למה הכוונה בני הדור השלישי הרביעי.

אלי ולק: למה הכוונה שבחבר המדינות יש בני דור שלישי ורביעי.

איילת שילה-תמיר: אנחנו מגדירים סדר גודל של שלושה-ארבעה דורות שהיו מנועים מכל מגע עם חינוך יהודי, עם זהות יהודית, עם קשר יהודי.

איילת שילה-תמיר: הדור השלישי והרביעי, בעשרים השנה האחרונות, או ב-10, 15 השנים הקרובות, שיש להם את האפשרות להגיע למגע עם העולם היהודי, ועם ישראל.

איילת שילה-תמיר: ולכן בני הדור הזה, שהם בעצם דור שלישי רביעי של ניתוק לכאורה, יש לנו הזדמנות עוד לתפוס אותם עכשיו, הילדים שלהם כבר התרחקו.

איילת שילה-תמיר: ההערכה שלנו היא, שהילדים שלהם כבר יהיו רחוקים מדי.

אלי ולק: אני חושב שגם אני וגם הנוכחים מבינים למה את מתכוונת.

אלי ולק: אני נזכר שלפני תשע או עשר שנים יצא אחד מהפרסומים של הסוכנות היהודית, שהיא מפיצה בברית המועצות, וארצות דוברות רוסית, והיתה שם הודעה בזו הלשון, ואני מצטט.

אלי ולק: "גם אם רק סבא או סבתא שלך בין אם מצד אמא, ובין אם מצד אבא היו יהודים, אתה מוזמן להשתתף בפעילות שלנו".

אלי ולק: זה לגבי הנושא האחר שלא עלה כאן, וטוב שלא עלה.

אלי ולק: אני ממשיך באינפורמציה.

אלי ולק: אמרתי שאנחנו מוציאים ספרים, אבל לא רק ספרים.

אלי ולק: הנוער היום בכל העולם, האלטרנטיבה שלו זה אינטרנט.

אלי ולק: האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית שמכילה 11 כרכים, כולה נמצאת באינטרנט, והנוער יכול לגלוש ולמצוא ערכים ומונחים והסברים בכל נושא שקשור למדינת ישראל, ועם ישראל בשפה הרוסית.

אלי ולק: אמנם מסרתי לסוכנות היהודית אמצעי פרסום שיפיצו, אבל אחר בדקתי בבתי ספר ובשטח, זה לא כל כך הגיע.

אלי ולק: נכון שבחבר מדינות, וברפובליקות דוברות רוסית אחרות ישנם הרבה בתי ספר יהודיים.

אלי ולק: חלק מהם ממומן, או לא רק, אבל בעיקר על ידי קרן "אור אבנר".

אלי ולק: בתי ספר האלה התוכן שלהם לא כל כך ישראלי.

אלי ולק: ראיתי פרסום שהם בתי ספר טובים ונחשבים, יש להם פרסום פנים בתי הספר בשפה הרוסית.

אלי ולק: ראיתי גליון אחד שבוגרי בתי הספר עשו לקראת סיום י"ב כיתות.

אלי ולק: כתבו על ההישגים, ישראל לא מוזכרת שם.

אלי ולק: ו"חפציבה", אני יודע שכן נותנת חסות לאותו בית ספר.

אלי ולק: אגב, זה לא מקרן "אור אבנר" זה בית ספר אחר שהמנהלים של הקהילה, כאשר הערתי להם הם אומרים, לא חושבים שישראל בכלל צריכה להיות במקום ראשון, זה בית ספר מקומי עם תכנים יהודיים.

אלי ולק: אנחנו צריכים לדאוג שאם מדינת ישראל כבר משתתפת בתכניות כלשהם, לבדוק מה קורה שם.

אלי ולק: כאשר אתה נכנס לבית ספר, יש לפחות הסימבוליות הישראלית, הסממנים שזה שייך למדינת ישראל איכשהו יש קשר כלשהו.

אלי ולק: אני חוזר על ההצעה, שכל מי ששייך לחינוך, שהשתמשו בספרים שאנחנו בזמנו הפקנו.

יעל דוד: אני מארגון כל ישראל חברים, שעומד לחגוג 150 שנה של תפוצות.

יעל דוד: יש לנו בוגרים בכל העולם כולו, ואנחנו מחפשים אותם.

יעל דוד: הוועדה אמורה לדון בנושא חינוך בתפוצות, הבנתי שליושב ראש מאוד חשוב לראות מהו נקודת החיבור, ומה החיבור בתפוצות יכול לתרום למדינת ישראל.

יעל דוד: או, האם יש מין הדרגה כזאת.

יעל דוד: בתור תלמידה שעלתה מחוץ לארץ, מצרפת, אני יכולה לומר שלפני 20, 30 שנה, היו שליחים, והיו ישראלים שהסתובבו.

יעל דוד: לא ישראלים שחיפשו משהו אחר, שהרביצו ציונות, ובגלל סיבות שקשורות לפוליטיקה של העם היהודי, וקיצוצי תקציבים, אין כמעט שליחים.

יעל דוד: אני מדברת על קהילות אירופה, לא כולל חמ"ע, אבל כל קהילות אירופה, משוודיה, פינלנד בצפון, עד כולל מרוקו.

יעל דוד: במזרח תורכיה, פולין, לא משנה מה אנחנו כוללים באירופה.

יעל דוד: אין כמעט שליחים, לא בפורמלי, לא בבלתי פורמלי.

יעל דוד: הנוכחות הישראלית שיכולה לעודד, ושהיתה פעם במסגרת החינוכית כבר לא נמצאת, והפארדוקס הגדול שדווקא בנושא החינוך, אם אני מדברת על דמוגרפיה, אז אירופה היא קהילה גדלה במספר, יותר בתי ספר נפתחים, יש יותר מסגרות חינוכיות פורמליות.

יעל דוד: דווקא האפקט הזה שיש חינוך פורמלי, ופחות ישראלים שנשלחים למערכות, זאת נקודה למחשבה, כי בהחלט יש במדינת ישראל משאב מאוד גדול בקרב לא הצעירים שרוצים להתגייס, לאלה שהתגייסו והם כבר מורים בישראל.

יעל דוד: אני חוזרת על נקודה שמדאיגה את יושב ראש הוועדה הזאת.

יעל דוד: בעצם זה תמיד קרה, אבל יש לנו אמצעים להתמודד עם הבעיה.

יעל דוד: הגיעו גלים של מרוקאים, תימנים, וכל גלי העלייה נפלו על גל עלייה ותיק יותר, שלא היה לו שום קשר עם העולים.

יעל דוד: היום יש אפשרות כזאת לחבר את מי שמחנך את הילדים שלנו למקום מוצא של אותם הילדים.

יעל דוד: אז אחד הפתרונות שהפקנו זה פרוייקט השיירה, שיחד עם משרד החינוך והסוכנות היהודית, הקמנו את הפרוייקט, שדלעתי הוא טוב לכל הצדדים.

יעל דוד: המחקרים מראים שכאשר מורה ישראלי שפוגש את החינוך היהודי בתפוצות, פוגש את הזהות היהודית והציונית שלו, הוא צריך להצדיק את עצמו שם, והוא חוזר עם מצברים שהם מלאי ציונות.

יעל דוד: ומצד שני, הנקודה החלשה שלנו, זה הזהות היהודית ולמה אנחנו כאן, כאשר בחוץ לארץ אין להם שום פיזי עם ישראל, אבל יודעים יפה להלהיב.

יעל דוד: המורים בחוץ לארץ מהווים משאב למורים הישראלים גם כן.

יעל דוד: אנחנו מעודדים כל תכנית הכשרה של מורים.

יעל דוד: אני חושבת שמורה ישראלי, נכון לשנות האלפיים, צריך להכיר את התפוצות, לא בלשמוע, אבל להיות שם.

יעל דוד: אז פעם היו שליחים, אולי זה פאסה באירופה.

יעל דוד: יש לנו שותפים, הבעיה של המחלקה שלי, שאנחנו נמשיך לטפל רק באירופה.

יעל דוד: אבל מה שנכון באירופה, בהחלט נכון לרוסיה.

יעל דוד: דרך אגב, הפתרון הזה להוציא את המורה הישראלי מהבועה של המרחב שלו למרחב בישראל, גם לא היה רע, אם היתה שיירה פנים ישראלית, אבל זה לוועדת חינוך, לא לוועדת התפוצות.

יעל דוד: אבל לפחות פה אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל בתפוצות כמשאב חינוכי למחנכים פה.

יעל דוד: ואם היה מגע של עולים, מגע בתפוצות, להתמודד עם המזוזה בתוך הבית, עם המגן דוד בתוך החולצה, להתמודד עם בית הספר היהודי, עם כל הבעיות הביטחוניות, שאנחנו צוחקים שפותחים לנו את התיק בכל מקום, ולחיות את היהדות שלהם וקצת להבין אותם, הם ואנחנו זה אותו עם.

יעל דוד: פה אני ממש מעודדת כל מי שרוצה לחזק את הזהות היהודית פה, ואת הציונות פה, לשלוח את המורים שם.

יעל דוד: כי המראה משקיפה עם תמונה שמאוד מעודדת אותם בעשייה.

יעל דוד: היו"ר מיכאל נודלמן: תודה.

חיים רוזן: ישנו נושא שמאוד חשוב בארץ.

חיים רוזן: ראינו אתמול כותרות על הרצח של משפחה אתיופית.

חיים רוזן: לא חושבים על מה קורה בעלייה במשך שלוש שנים מאתיופיה.

חיים רוזן: זאת אומרת, חמש עשרה שנים הראשונים האתיופים היהודיים שעלו עם משהו כחינוך ציוני, וקיבלו מסורת שהם יהודים, ועלו לארץ וקל להם להיכנס לחברה הישראלית.

חיים רוזן: מ-1991-1992 התחילה העלייה של הפלאשמורים, הם אנשים שלא קיבלו את החינוך הציוני באתיופיה.

חיים רוזן: אנחנו לא חושבים שיש הבדלים ענקיים.

חיים רוזן: אם אין שייכות מבחינה ציוניסטית, אין חינוך באתיופיה מבחינת מה זה ארץ ישראל, והם באים לפה, וממשיכים לבוא, אנחנו לא מלמדים אותם על ארץ ישראל.

חיים רוזן: הם עוברים גיור, וזה לא שייך מה הם חושבים על המדינה.

חיים רוזן: שומעים שאם מורים לא יודעים את הסוד הזה, אנחנו לא נותנים ידע לאלה שמלמדים אתיופים פה בארץ, מה הם צריכים לדעת כדי להרגיש שהם שייכים לארץ.

חיים רוזן: בכל עיר בארץ יש קבוצות של פלאשמורים שאין להם קשר עם האתיופים המקוריים שעלו בשנות השמונים, צריך לחשוב על הנושא.

מיכאל נודלמן: אני חושב שאצלנו זה לא רק היסטוריה, זה גם עזרה לחלשים.

מיכאל נודלמן: מי שחזק פה, צריך לעזור לחלשים, ולהפוך אותו לציוני.

מיכאל נודלמן: אני רואה שאלה פה, אתיופים שם, רוסים שם, אין דבק שמאחד את כולם, וזה לא טוב למדינה.

מיכאל נודלמן: אנחנו יושבים פה, כדי למצוא את הדבק שמאחד.

מיכאל נודלמן: כמו בארצות הברית, זוהי מדינה ממהרים.

מיכאל נודלמן: אבל שם הסיסמה היא שארצות הברית גבוהה מכולם, ויותר מהכל.

מיכאל נודלמן: אצלנו מדינת ישראל זו מדינה יחידה, מדינה עם היסטוריה ארוכה, ורק היא המדינה היחידה ששייכת ליהודים.

מיכאל נודלמן: אני איש מבוגר, אבל אני גאה שמדינה כל כך קטנה, הגיעה להישגים כל כך גדולים כמו למשל בכלכלה, בענייני ביטחון, וכן בכל מיני מרכיבים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שכל אדם שחושב קצת, ומכיר את ההיסטוריה של מדינת ישראל, הוא יהיה ציוני.

מיכאל נודלמן: אם הוא יידע היטב מה קרה, איך קרה, כמה מלחמות היו פה, כמה יהודים נפלו.

מיכאל נודלמן: איזה הישגים יש בתחום הכלכלה, בתחום ההיי-טק, בטכנולוגיה.

מיכאל נודלמן: זה פטריוטיזם.

מיכאל נודלמן: כאשר יש פטריוטיזם, יש רצון להגן על המדינה שלנו.

מיכאל נודלמן: אבל כשאני רואה שהצעירים לא רוצים להתגייס לצבא, זה אומר שמשהו לא בסדר במדינה, וגם בציונות.

איגור ונשלבוים: אני מייצג אותי ואת הפרוייקט שלי.

איגור ונשלבוים: במשך שמונה שנים הייתי מנהל בכל התחומים במרכז קהילתי יהודי במוסקבה.

איגור ונשלבוים: זה כולל את הצלחתו של הרב לזר שנעשה הרב הראשי.

איגור ונשלבוים: הבעיה היסודית לפי דעתי, ולפי דעת כל ראשי הקהילות, זה שארגונים יהודיים הופכים לאט לארגונים סוציאליים לאומיים, ובעצם אנשים שהם מבקרים בארגונים הללו, אלו אנשים שהרמה האינטלקטואלית והכספית שלהם פחות מהממוצע.

איגור ונשלבוים: לכן המצאתי תכנית, שהיא דווקא מושכת אנשים אחרים, ובעצם זה עבר בהצלחה.

איגור ונשלבוים: עם הרעיון של התכנית הזאת באתי ארצה.

איגור ונשלבוים: פניתי לארגונים, ובעצם נתקלתי בדבר אחד, שבזכות הרעיונות מקבלים תקציבים, ותקציבים לא הולכים לתכנית עצמה.

איגור ונשלבוים: דבר שני, אני שיפרתי את התכנית מאוד, ראיתי שיש עניין של השתלבות צעירים עולים לחברה של צעירים דוברי רוסית ותיקים.

איגור ונשלבוים: ובעצם, עשיתי מאמצים ענקיים, ישנו מועדון כזה בנתניה, כדי שתהיה השתלבות אמיתית של כל הצעירים לחברה הישראלית.

איגור ונשלבוים: ואם אתה אמרת שכל הקבוצות הן בנפרד, אז בהצלחה, ראיתי שהם ביחד.

איגור ונשלבוים: עדיין לא קיבלתי שום תשובה, הם לא נפגשו איתי, והם ביקשו תיאור הפרוייקט.

איגור ונשלבוים: היות שהוא חדש ולא מוכר בארץ, ולמרות כל המאמצים, עדיין לא הצלחתי.

איגור ונשלבוים: כאשר פניתי לכמה ארגונים, אז אותו דבר, במקום להשתמש בתכנית הזאת, פשוט בקיצור, גונבים את הרעיון.

איגור ונשלבוים: אם לומר בצורה לא דיפלומטית, אלא באמת.

איגור ונשלבוים: דבר אחרון, בעצם, אני שיפרתי את התכנית.

איגור ונשלבוים: ב-70% זה מתאים לכל מדינה ומדינה.

איגור ונשלבוים: פניתי מספר פעמים למשרד החינוך, וכמעט לכל הארגונים האפשריים, ועדיין לא קיבלתי שום תשובה.

משה זעפרני: זה לא נכון, ביקשתי תכנית מסודרת ולא הגשת.

משה זעפרני: אני ביקשתי תכנית מובנית, אמרת אין לי כזה, עדיין לא מוכן.

משה זעפרני: אם אתה מזכיר את משרד החינוך, תדייק.

איגור ונשלבוים: לא ניכנס כרגע לעניין.

איגור ונשלבוים: אני לא רוצה שזה יהפוך לדיון, אבל השאלה היא כזאת.

איגור ונשלבוים: אתה אמרת שכל מקצוע צריך להיות בנפרד.

איגור ונשלבוים: אבל כאן העיקר בתכנית הזאת, שזה צריך להיות מעורבב.

משה זעפרני: יש לך תפיסת העולם שלך.

משה זעפרני: אנחנו ביקשנו על פי תפיסת העולם של משרד החינוך המובנית והמוסדרת והמקובלת במדינת ישראל.

משה זעפרני: אתה רוצה להציג תפיסה אחרת, אמרנו לך תציג תכנית שתתאים.

משה זעפרני: לא הצגת תכנית עד היום, חוץ מאשר אותה ישיבה שאמרת שיש לך רעיון.

איגור ונשלבוים: ניגשנו מספר פעמים.

איגור ונשלבוים: ביקשתי פגישה עם מנכ"ל משרד החינוך.

איגור ונשלבוים: ביקשתי שהוא יקבע עם אדם שדובר רוסית.

איגור ונשלבוים: שיישב איתי, בקיצור, זרקו אותי.

איגור ונשלבוים: עשיתי את כל המאמצים, צלצלתי לכולם.

איגור ונשלבוים: עוד פעם לפני מספר ימים, אחרי הבחירות שהיו באוקראינה, יש לי ידידה שלמדנו יחד, שהיא גם פוליטיקאית, גם אשת עסקים, וגם שייכת לעירייה.

איגור ונשלבוים: שלחתי לה תכנית, והיא אמרה תכנית מצויינת אנחנו ננצל אותה.

איגור ונשלבוים: מדינה שחלוצה בפרוייקט הזה, יכולה לקבל המון כספים, ולהיות באמת אור לגויים.

איגור ונשלבוים: מצאנו שיטה ללא כפייה, של לימודי ציונות, יהדות, ודברים אחרים.

מיכאל נודלמן: אתה דיברת עם נציגי המשרד החינוך, מה הוועדה יכולה לעשות עוד.

זאב אלקין: לא רק איתי, גם חבר הכנסת מלכיאור.

איגור ושנלבוים: אני פניתי אליו.

מיכאל נודלמן: אין תיאום, אתה צריך לשאול למה.

זאב אלקין: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני מתנצל על זה שהגעתי באיחור רב.

זאב אלקין: פשוט היה דיון בהצעת החוק שלי של קרן הקיימת בוועדה אחרת.

זאב אלקין: אגב, פעם התרמה לקרן הקיימת נחשבה בתפוצות כחלק מהחינוך היהודי בתפוצות.

זאב אלקין: היום ממשלת ישראל חושבת שזה מופלה, אבל זאת כבר סוגייה אחרת.

מיכאל נודלמן: קרן הקיימת היא רק אדמה ועצים?

זאב אלקין: היום ישראל חושבת שקרן הקיימת זה ארגון שהוא לא גוף לאומי, אבל כנראה שהדברים משתנים, אגב, גם משליכים על החינוך היהודי בתפוצות.

זאב אלקין: אבל לגבי הנושא של הדיון כאן, רציתי להעיר מספר הערות.

זאב אלקין: עד כמה שאני התעדכנתי, עוד לא נידונו.

זאב אלקין: הערה, בכיוון של מסירת מידע.

זאב אלקין: שמעתי מידידי, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, שהוזכרה כאן יוזמה חדשה של השר לענייני התפוצות, בכיוון של הוראת תרבות ישראל באוניברסיטאות בעולם, כיוזמה חדשנית לגמרי.

זאב אלקין: רק לידיעתנו, בזמנו היה קיים מרכז להוראת תרבות ישראלית באוניברסיטאות העולם, שהוקם על ידי נשיא המדינה, זה לא גוף מחתרת.

זאב אלקין: פעל הרבה שנים תחת חסותו של נשיא המדינה.

זאב אלקין: מי שהקים את זה היה פרופ' משה דייוייס, זכרונו לברכה, והיה מוסד לתפארת.

זאב אלקין: המוסד הזה קיים, חי, נושם ופועל.

זאב אלקין: הוא עבר לאוניברסיטה העברית, ומקיים פעילות עניפה, עיקרה בתוך חבר המדינות, אבל לא רק במקומות שונים בעולם, לכן הייתי מציע לשר לענייני תפוצות להתעדכן וקצת ללמוד יוזמות קיימות.

זאב אלקין: יכול להיות שזה יעזור לו, לא להמציא מחדש את הגלגל, ולקדם את הדברים על סמך נסיון רב של שנים רבות, עשרות שנים שקיים בתחום הזה.

זאב אלקין: לגבי נושא אחר, אני מבין שנלמד כאן משהו על שיתוף פעולה בין משרד החינוך לסוכנות.

זאב אלקין: פן אחד מאוד חסר לנו בדיון הזה, וזה הפן של לשכת הקשר.

זאב אלקין: אנחנו גוף של כנסת ישראל, שהופעל בין השאר, על הפיקוח על ניצול תקציבי ממשלה.

זאב אלקין: לשכת הקשר זה גוף שקיבל ומקבל בשנה האחרונה תוספת תקציבית מאוד מאוד ניכרת, כדי להחזיר עטרה ליושנה, ולהחזיר אותה לפעילות.

זאב אלקין: בוודאי בחבר העמים.

זאב אלקין: מדובר גם על הציבור היהודי דובר רוסית בגרמניה.

זאב אלקין: אני מאוד צמא וסקרן לדעת, איך לשכת הקשר מתכוונת לנצל את התקציבים האלה.

מיכאל נודלמן: נקיים ישיבה משותפת.

זאב אלקין: אני מאוד שמח שכיוונתי לדעתך, זו סוגייה מאוד חשובה.

זאב אלקין: אני גם מאוד שמח לדעת, אולי נלמד מנציגי הסוכנות, האם יש תיאום בין הסוכנות ללשכת הקשר באותו הפעילות הרחבה שמדינת ישראל מתכוונת להוביל דרך לשכת הקשר.

זאב אלקין: והאם מדובר על איזשהו רעיון של איגום משאבים בתחום של חינוך יהודי ציוני בתפוצות.

זאב אלקין: כי מצבה של הציונות שם על כל זרועותיה, גם של המדינה, וגם של הסוכנות הוא לא במצב הכי טוב.

זאב אלקין: חבל אם הדברים שוב ייעשו תוך כדי תחרות מיותרת ולא על ידי שיתוף פעולה.

זאב אלקין: אז אם נציגי הסוכנות, בהעדר נציגי לשכת הקשר יוכלו להשאיר אותם בתחום הזה, אני מאוד אשמח.

מיכאל נודלמן: לא הבנתי למה לשכת הקשר עסוקה עם זה, הסוכנות עסוקה עם זה.

זאב אלקין: זה תמיד היה כך, השאלה לפחות אם הם מדברים אחד עם השני, ומתאמים את זה.

מיכאל נודלמן: לכן אנחנו רוצים ישיבה פה, ולא רק על דברים כאלה.

איילת שילה-תמיר: אני אענה בשמחה.

איילת שילה-תמיר: קודם כל בהחלט הכניסה המחודשת, נתיב נמצא, אבל באמת מקבל תקציבים, ובעיניינו זה חיובי ביותר.

איילת שילה-תמיר: מאחר והבעיה המרכזית של העולם הגדול הזה, שכולנו שותפים לו הוא נושא התקציבים.

איילת שילה-תמיר: ואם יש נתיב נוסף לתקציבים נוספים שעוסקים בחינוך היהודי, מה טוב.

איילת שילה-תמיר: הפעולה של נתיב נעשית בתיאום מלא.

איילת שילה-תמיר: יש שיחות אינטנסיביות מאוד בחודשים האחרונים.

איילת שילה-תמיר: גם ועדה משותפת ברמת מנכ"לים, היום כבר עבודה ברמת המקצוענים בשטח, לתיאום של העבודה ושל הרחבת העבודה של נתיב, ולמחשבה על שיתוף פעולה בתחום של ברית המועצות.

איילת שילה-תמיר: יש התחלת חשיבה בנושא של גרמניה, נדמה לי, ששם הסיפור עדיין לא מספיק ברור מבחינת הגבולות ודרכי העבודה.

איילת שילה-תמיר: אבל גם שם הדברים ייעשו בשיתוף פעולה.

איילת שילה-תמיר: בכל אופן, לגבי חמ"ע יש שיחות טובות מאוד, יש עבודה משותפת בכל הדרגים.

איילת שילה-תמיר: אנחנו מאמינים ששיתוף הפעולה במקרה הזה נבנה חיובית עכשיו, וימשיך חיובית.

איילת שילה-תמיר: כי האג'נדה היא אג'נדה מאוד דומה.

זאב אלקין: ישנם כוונות להכניס את נתיב כפרטנר שלישי לשותפות בין משרד החינוך לסוכנות ב"חפציבה"?

איילת שילה-תמיר: יכול להיות, אנחנו בוחנים את כל האפשרויות.

איילת שילה-תמיר: השיחה המשותפת עם נתיב היא פתוחה, עם חשיבה משותפת, היא חשיבה אסטרטגית, היא לא חשיבה מקומית, והיא ברוח מאוד חיובית ומאוד מקצועית.

איילת שילה-תמיר: מדובר באנשים שמכירים את השטח מכל צדדי השולחן.

איילת שילה-תמיר: הסוכנות היום פזורה ברחבי העולם, למעשה למעלה מאלף שליחים ברחבי העולם.

איילת שילה-תמיר: זה החצי הטוב של התמונה.

איילת שילה-תמיר: מורים בבתי ספר, שליחים בתנועות נוער, שליחים בקהילות בכל התפוצות.

איילת שילה-תמיר: פרוייקט של שליחים מתנדבים, חבר'ה בני עשרים עד שלושים שיוצאים לשנה, כאיזושהי שנת שירות בעולם היהודי.

איילת שילה-תמיר: יש קרוב ל-400 חבר'ה כאלה.

איילת שילה-תמיר: זאת תמונה מאוד מרשימה, אבל היא לא מספקת.

איילת שילה-תמיר: וזה נכון שמבחינה זאת יש צמא גדול בשטח, ויש הרבה מאוד חבר'ה ישראלים שהיו שמחים לצאת.

איילת שילה-תמיר: הקושי שוב, הוא קושי תקציבי.

איילת שילה-תמיר: הקהילות מתגייסות, זה שינוי של השנים האחרונות, זה לא רק כסף שבא רק מהגיוס של התרומות אל הסוכנות היהודית.

איילת שילה-תמיר: אלא גם הקהילות עצמן משתתפות ישירות בדברים האלה, אבל זה לא מספיק.

איילת שילה-תמיר: פה באמת יש שאלה, מכיוון שהכוח, העוצמה החינוכית, העוצמה הציונית של השליחים מישראל היא עצומה.

איילת שילה-תמיר: ואם היינו יכולים להגדיל את המפעל שהוא עצום, הוא גדול גם היום, אמרתי, למעלה מאלף שליחים, ויש עוד קרוב לאלפיים חבר'ה צעירים שיוצאים למחנות קיץ בכל העולם, וכן הלאה, אבל זה עדיין לא מספיק.

איילת שילה-תמיר: לגבי "אור אבנר" ברשתות השונות.

איילת שילה-תמיר: אני לא מכירה את הסיפור הספציפי שאתה מכיר בו, אבל "חפציבה" באופן קפדני מאוד עובדת עם כל בתי הספר על המרכיב הישראלי, עזות יהודית הקשורה בישראל בצורה מאוד מובהקת, מאוד מובנית, עם תכניות ברורות.

איילת שילה-תמיר: הכניסה של "חפציבה" לבתי הספר, בהחלט מלווה באמירה ובעשייה בתחום המפורש הזה.

אלי ולק: אני דיברתי לא בתיאוריה, דיברתי איך זה בפועל.

אלי זרחין: הם כמעט ולא עולים ארצה בכלל.

איילת שילה-תמיר: גם זה לא נכון.

יצחק הילדסהיימר: אני מבין שבכובע העיתונאי שלי, אני אמור רק לשאול שאלות.

יצחק הילדסהיימר: אבל מאחר שיש לי כובע אחר כמי שעוסק רבות בחינוך בלתי פורמלי בעולם היהודי, ובתפוצות גם בברית המועצות לשעבר, וגם בעולם המערבי, אני מקווה שאוכל להשמיע הערות בלי סמן שאלה.

יצחק הילדסהיימר: להווי ידוע לכם, אתמול היה דיון בממשלה על הקשר עם הקהילות בתפוצות.

יצחק הילדסהיימר: הדבר שהודגש שם במידה רבה ויותר, גם על ידי ראש הממשלה, ועל ידי יושב ראש הסוכנות והשר לענייני תפוצות, היו התכניות השונות של הבאת צעירים לארץ, תגלית, מסע, וכו'.

יצחק הילדסהיימר: אני בטוח שכולנו סבורים שכל התכניות האלה מבורכות מאוד.

יצחק הילדסהיימר: אין שום ספק, שיש ערך רב בהבאת צעירים לעשרה ימים בארץ.

יצחק הילדסהיימר: כמובן שיש ערך רב כאשר מביאים אותם לכמעט שנה ללימודים באוניברסיטאות, בישיבות וכדומה.

יצחק הילדסהיימר: אבל יחד עם זאת, נדמה לי שבשנים האחרונות, יש הגזמה במידת החשיבות של המפעלים האלה, של הבאת ציונים לארץ, מול החינוך היהודי פרופר לבתי הספר, לבתי ספר תיכוניים בתפוצות.

יצחק הילדסהיימר: אני חושש שיש לזה גם משמעות תקציבית.

יצחק הילדסהיימר: זאת אומרת, התכניות האלה של תגלית ומסע עולות הון.

יצחק הילדסהיימר: אני יודע שכרגע יש מחסור רב במימון, כי לא כל הגורמים ממלאים את ההתחייבויות שלהם.

יצחק הילדסהיימר: מדובר במיליונים רבים מאוד של דולרים.

יצחק הילדסהיימר: כמו שאמרתי, אין לי כמעט ספק, שזה פוגע בתקציבים גם למימון הפעילות בבתי הספר, וגם למימון שליחים, גם למימון פעילות של תנועות נוער במקום, בתפוצות.

יצחק הילדסהיימר: ובכל זאת, אין להשוות בין נער לנערה שלומדים שמונה שנים או יותר בבית ספר יסודי, ולא עם התיכון בחוץ לארץ.

יצחק הילדסהיימר: לבין נער ונערה שבאים לעשרה ימים לביקור בארץ, עם כל החשיבות שדבר.

יצחק הילדסהיימר: אני מציע מאוד, שהוועדה תבקש דיווח על הנושא הזה, גם מבחינה עקרונית, וגם מבחינה תקציבית.

יצחק הילדסהיימר: כדי שיהיה איזשהו איזון בין שני סוגי התכניות.

יצחק הילדסהיימר: אגב, אני חושב שחבל היה, שאם מדובר על חינוך יהודי בתפוצות שלא הוזמנו, פעם זה היה לגבי החינוך היהודי בארץ, שלא הוזמנו הנה נציגי תנועות הנוער העולמיות, שעושות פעילות רבה מאוד בחינוך היהודי, בחינוך הציוני בתפוצות.

יצחק הילדסהיימר: עד כמה שאני יודע, נכון שיש צמצום בשליחים, אבל עדיין גם לתנועת הנוער, וגם שולחים מורים באירופה, יש מספרים לא כל כך קטנים, לפי מה שאני יודע.

יצחק הילדסהיימר: אני לא חושב שנציגת בית התפוצות שאמרה שכל משתתפי תגלית הם בני נוער, וסטודנטים, שאין להם בכלל ידע ביהדות, זהות יהודית, יש אחוזים לא קטנים של נוער מסורתי, או אפילו נוער דתי שבאים במסגרת תגלית.

יצחק הילדסהיימר: אגב, גם תנועת חב"ד שולחת קבוצות די גדולות, אמנם לא כולם שומרי מסורת, קבוצות נוער גדולות של נוער שמעוניין בידע וביהדות, ומעוניין ללמוד על כך.

יצחק הילדסהיימר: אני חושב שאותו נוער שבא במסגרת תגלית, ואותו נוער ישראלי, כולל החיילים שנפגשים עם נוער תגלית, הם בהחלט חייבים ליצור רקע משותף על ידי זה שילמדו אותם במידה הרבה יותר גדולה, גם שיעורים ביהדות.

יצחק הילדסהיימר: אני לא מדבר על קיום מצוות, לא על החזרה בתשובה, מדובר על ידע בלימודי היהדות, יכול להיות רקע משותף, יותר מאשר כל דבר אחר.

יצחק הילדסהיימר: לגבי "אור אבנר", יכול להיות שבאחד מבתי הספר של "אור אבנר" מדברים על ארץ הקודש, ולא על מדינת ישראל.

יצחק הילדסהיימר: אבל הם לא מתעלמים מארץ ישראל.

יצחק הילדסהיימר: יחד עם זאת, אני יכול לומר לכם, שאחד השליחים הבכירים ביותר של תנועות חב"ד, יש לנו עשרות שליחים בברית המועצות לשעבר, הרב קמינצקי, בכנס של כל רבני אוקראינה לפני בערך שנתיים, הביע את הדעה, שיש רק דרך אחת, חייבים לחנך את הנוער, בנוסף לזה שמלמדים אותו יהדות באופן כללי, חייבים לחנך את הנוער ולעודד אותו לעלייה.

יצחק הילדסהיימר: זה הפתרון היחיד אם רוצים לשמור על קיומו היהודי בבתי הספר גם של "אור אבנר".

יצחק הילדסהיימר: הסוכנות כינסה את כנס הרבנים, אמרו לי בפירוש, שנער שהם מחזיקים אותו בבית ספר למשל שמונה שנים, בערים אחרות לא משנה, משקיעים בו בלי סוף בחינוך היהודי שלו.

יצחק הילדסהיימר: בסופו של דבר הוא חוזר לבית שלו, באוקראינה הלאומית, והוא נתקל במסגרת המתירנית, במסגרת המוסרית הירודה, קשה לו מאוד להחזיק מעמד.

יצחק הילדסהיימר: לכן אם אנחנו רוצים שהנוער הזה יחזיק מעמד כיהודי, כך הוא אמר, יש דרך אחת, וזה להעלות אותו לארץ.

יצחק הילדסהיימר: את זה אמר אחד מהנציגים הבכירים ביותר של תנועת חב"ד בברית המועצות לשעבר.

יצחק הילדסהיימר: אני מבין ש"חפציבה" מטפלת בבתי ספר של יום א'.

איילת שילה-תמיר: בחטיבה חמ"ע מטפלת בבתי ספר של יום א', גם בהקשר ל"חפציבה", אבל לא רק.

יצחק הילדסהיימר: אני רוצה לומר משהו מנסיוני הרב, לגבי הפעילות בבתי ספר של יום א'.

יצחק הילדסהיימר: מדובר על ברית המועצות לשעבר, הייתי שם לא פעם, הפניתי שליחים להיכנס לכיתות בימי ראשון.

יצחק הילדסהיימר: ככל שאני יודע, ברוב בתי הספר האלה, עיקר הנושאים שנלמדים שם הם עברית, ושירים ישראליים, וריקודים ישראליים, שכאשר מתקרב חג, מלמדים אותם כמה מושגים על חגי ישראל.

יצחק הילדסהיימר: אבל ערכים יהודיים כלליים בקושי הם מלמדים אותם.

יצחק הילדסהיימר: אני חושב שגם חלק גדול מהמורים שם לא מסוגלים ללמד ערכי יהדות.

יצחק הילדסהיימר: חלק מהמורים לעברית הם לא יהודים בכלל.

יצחק הילדסהיימר: הדבר דורש תיקון רציני מאוד, שבתי הספר של יום א', בראש ובראשונה ילמדו יהדות, כולל ארץ ישראל וציונות.

דנה אבידר: לא רוצה להיכנס לשיח אידיאולוגי בנושא הזה.

דנה אבידר: כיוון שפעם ניהלתי את ועדת הקליטה של הכנסת לפני הרבה שנים, אני רוצה להציע הצעה.

דנה אבידר: קיים מכון לתכנון מדיניות יהודית, בראשותו של פרופ' יחזקאל דרור, שעושה עבודה יוצאת מן הכלל.

דנה אבידר: בין היתר, הוא בודק מדי שנה את הנושאים החשובים ביותר בעולם היהודי, בפילוח הגילים, ומקומות, זה מחקר יוצא מן הכלל.

דנה אבידר: יש שינוי בנושאים שמחברים את הצעיר, את המבוגר, אני לא אכנס לזה.

דנה אבידר: אני מציעה לכם להזמין אותם, ולהבין מהם מהם הנושאים היום שמאחדים יהודים בתפוצות ישראל במקומות השונים.

דנה אבידר: המחקר שלנו הוא מחקר מפולח, זה לא בכל מקום.

דנה אבידר: מה שפעם מדינת ישראל היתה בראש סדר עדיפויות של הזהות היהודית בתפוצות השונות.

דנה אבידר: היום השואה נמצאת, אני מניחה שזה גם השתנה במהלך השנים.

דנה אבידר: ולכן, אחד המקומות הפחות חשובים זה ערכים עליהם אתה דיברת.

דנה אבידר: לכן אני מציעה לכם להזמין אותם, לשמוע מהם את המחקרים האחרונים, ולקבל איזושהי תובנה לגבי מה נעשה היום בתפוצות בנושא של ערכים יהודיים משותפים.

יעל דוד: רציתי להעיר הערה לגבי השליחים, התופעה היא תופעה, אם אי אפשר לתקן אותה, אנחנו נתמודד עם התופעה.

יעל דוד: אבל עדיין הנוכחות הישראלית כמתנה, פה את צודקת, ישנה בעיה של תקציבים והקהילות מוכנות.

יעל דוד: אבל דווקא כמי שמייצגת את מדינת ישראל, כמתנה של מדינת ישראל, אני רוצה לחזור לביטוי הזה, אני חושבת שהביטוי הזה מאוד מוצלח.

יעל דוד: תתנו, תקבלו, אני חושבת שהוא עובד.

יעל דוד: קהילות מצפות לזה שמדינת ישראל תתן.

יעל דוד: השנה מלאו 40 שנה לאיחוד ירושלים.

יעל דוד: אין בית ספר שלא התקשר ושאל נו, מה עשיתם, מה קורה בישראל.

יעל דוד: הרי זה בתפילה שלהם, שבוע לפני, שבוע אחרי.

יעל דוד: מה מדינת ישראל עשתה לעצמה.

יעל דוד: אני יודעת שהסוכנות התכוננה עם כל מיני תכניות, אבל עדיין אם לא ניתן להם, אז פשוט שלא נתפלא שזה לא נמצא שם, ואז אתה צודק, שהם עולים לפה, אז זה לא נמצא גם במזוודות שלהם.

יעל דוד: רציתי להעיר לגבי הנושא של הוועדה הזאת שעוסקת בחינוך יהודי בתפוצות, על תופעה שקיימת, אפשר להגיד שיצאה מהארון בצרפת, אבל היא קיימת בכל מיני מקומות.

יעל דוד: אני לא יודעת אם היא קיימת מחוץ לאירופה, כמו שהיא קיימת היום באירופה.

יעל דוד: בגלל מצוקת מספר בתי הספר היהודיים, שאין מספיק, ויש רצון להכניס את הילדים במסגרות פרטיות, בגלל האיכות הפחותה של האוכלוסיות האלה.

יעל דוד: מהגרים שהולכים לבתי הספר הממלכתי, פשוט אם יש 30 אלף תלמידים יהודים בבתי ספר יהודים בצרפת, יש אותו מספר של ילדים יהודים שלומדים במסגרות שהן ברובן נוצריות, אבל במסגרות פרטיות.

יעל דוד: מדינת ישראל לא מגיעה לשם, איך נגיע לשם, כשזה במסגרת פרטית שנותנת ליהודים לחיות כמיעוט יהודי בתוך בית ספר נוצרי, ועוד אנחנו חושבים על הציונות שאנחנו אמורים לתת להם.

יעל דוד: איך נשלם את החינוך היהודי בפן הזה, ברגע שהילדים האלה במסגרות כל כך מסוגרות.

יעל דוד: זה אתגר, שלדעתי אני לא יודעת אם הוא קיים במדינות אחרות.

יעל דוד: אבל הוא קיים בצרפת, בשווייץ, בהולנד, והולך וגדל בכל מיני מדינות כמו באיטליה, ולדעתי אנחנו נצטרך גם לחשוב על פתרון להביא את ישראל לעוד הרבה מקומות.

מיכאל נודלמן: אני שמחתי לשמוע דיווח מהסוכנות מה היא עושה, מה עושה משרד החינוך, התפוצות.

מיכאל נודלמן: נדמה לי שאין תיאום כמו שצריך להיות.

מיכאל נודלמן: אנחנו מבקשים שמשרד החינוך או הסוכנות יקחו על עצמם תיאום.

מיכאל נודלמן: אמר חבר הכנסת יולי במלים פשוטות, המשכיות.

מיכאל נודלמן: מה שקיים שם צריך להמשיך פה.

מיכאל נודלמן: לא יכול ששם היה הכל, ופה אין שום דבר.

מיכאל נודלמן: מאוחר יותר אנחנו נתקלים בתופעות לא טובות.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים להזמין אנשים לוועדה, לדבר ולשאול מה הם חושבים על הנושאים האלה.

מיכאל נודלמן: כל אחד רואה מנקודת מבט פילוסופי שלו, מאידיאולוגיה, מזהות יהודית.

מיכאל נודלמן: אני רואה קצת אחרת, אני יהודי, אני לא דתי.

מיכאל נודלמן: אני גאה שאני יהודי, כשהגעתי למדינת ישראל, הבן שירת בצבא.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהנכדים שלי יהיו גאים שהם יהודים, זה פטריוטיזם, אלה ציונים.

מיכאל נודלמן: לא שאני יודע טוב מה זה יהדות, מישהו יודע שזו מדינת ישראל, המדינה היחידה ליהודים, ומישהו צריך להגן על המדינה הזאת, זה הכי חשוב.

יצחק הילדסהיימר: לא דיברתי על חינוך יהודי כללי, לא דיברתי על חינוך יהודי דתי.

מיכאל נודלמן: הבנתי את דבריך, זה לא רע.

מיכאל נודלמן: לכל אחד יש את התפיסה שלו.

מיכאל נודלמן: אבל אנחנו רוצים שהילדים שלנו יאהבו את מדינת ישראל, יהיו ציונים.

מיכאל נודלמן: ציוני זה לא רע, זהו פטריוט, אדם שדואג למדינה, ויכול להילחם בעד המדינה, יכול לעבוד במדינה.

מיכאל נודלמן: מדינה קטנה צריכה צעירים.

מיכאל נודלמן: לא יכול להיות שצעירים עוזבים מדינה, ופה יהיה בית אבות.

מיכאל נודלמן: לא רוצים שיימשך כך.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים שהצעירים יישארו פה.

מיכאל נודלמן: אומרים יש דירה, יש משכורת, לחלוצים לא היה בית, לא היה משכורת, אבל היה אידיאל ציוני.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לחזור לזה, זה קשה.

מיכאל נודלמן: רמת החיים שונה ממה שהיה קודם, הכל יש במדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: אתם שעסוקים בחינוך, צריכים לעשות הכל, כדי שהילדים שלנו יידעו שחוץ ממדינת ישראל אין מדינה אחרת ליהודים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שכך צריך לחיות.

מיכאל נודלמן: אני לא יודע איך לעשות, אתם יודעים טוב יותר.

מיכאל נודלמן: אני רק יודע שאפשר לעשות עבודה, וצריך לעשות עבודה.

מיכאל נודלמן: לא תמיד אנחנו מצליחים, אבל אם נלך עד הסוף, נצליח.

מיכאל נודלמן: תודה רבה על ההשתתפות.

מיכאל נודלמן: אם יעלו רעיונות טובים, בבקשה, אנחנו פתוחים לכל.

מיכאל נודלמן: הנושא חשוב מאוד.

מיכאל נודלמן: תודה.