ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 264, 2007-08-15 12:30

מיכאל מלכיאור: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מיכאל מלכיאור: שלום וברכה לכולם, צהרים טובים, חודש טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בנקודה מאוד מכריעה בכל המאבק על הדמות של החברה בישראל, על התרבות של החברה בישראל, ואני שמח שהגיעו לכאן הרבה מהאנשים שמובילים את המאבק הזה ואני מבקש שתראו בנו חברי הכנסת שותפים מלאים למאבק הזה.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, אם אנחנו נגבש את כל הכוחות ביחד, גם נוכל להצליח במאמץ המרכזי שלנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע בפרטים מה קורה בדיוק בתקציב 2007 ועיקר הדיון לא יהיה על תקציב 2007 משום שאני חושב שבגדול, במאמצים משותפים, הצלחנו איכשהו לצאת מזה בשלום, אבל המאבק העיקרי הוא על התקציב של 2008 ומאוד מאוד הייתי רוצה להגיע לדבר מקיף של הגשת חוק התרבות.

מיכאל מלכיאור: שוחחתי על זה עם השר ואני מתכוון עכשיו להגיש את זה - זה כבר מוכן – כדי להסדיר את הנושא הזה פעם אחת לתמיד.

מיכאל מלכיאור: אני לוקח כמודל – להבדיל, זה אותו הדבר אבל זה היבט אחד – את מה שעשינו בנושא הספריות שגם הלך וירד, אבל הבאנו חוק שקובע שאין שם קיצוצי פלט ולא חוק הסדרים ולא גחמות של מישהו, ולא הסכמים קואליציוניים.

מיכאל מלכיאור: כאן זה נושא שהוא הרבה יותר רחב מכל הסכם קואליציוני.

מיכאל מלכיאור: כאן דובר על מהות חיינו כאן ואנחנו לא מדברים על כספים גדולים.

מיכאל מלכיאור: אני כמעט מתבייש כאשר אנחנו מביאים לכאן שורה ראשונה של אנשי תרבות שבאים לכאן כדי להתווכח על חמישה מיליון שקלים לכאן או לכאן, אבל זאת כרגע המציאות ואנחנו חייבים לטפל במציאות הזאת עד שנשנה את המציאות, ניקח אחריות ונביא לפתרון שיסדיר את הנושא אחת ולתמיד.

מיכאל מלכיאור: אחד המרכיבים שגורמים לכל כך הרבה בעיות זה הסיפור של קיצוצי פלט, ואגב, אני חושב שזה אמצעי פסול, זאת דרך של ממשלה לא לטפל בנושאים, לא לקבוע סדרי עדיפות, לא לקבוע ערכים.

מיכאל מלכיאור: אומרים קיצוץ פלט, אז שכל אחד ישבור את הראש, אבל זה בגלל שלא רוצים באמת לפתור בעיות.

מיכאל מלכיאור: היום במדינת ישראל ברוך השם אנחנו במצב כלכלי טוב.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר את כל הקופסאות של ה-1,7 וכל הדברים האלו שהם אמצעים אוצריים כדי לומר שגם כאשר יש הרבה כסף בקופה, אי אפשר להוציא את הכסף הזה על חינוך ותרבות.

מיכאל מלכיאור: ודאי שאם כסף בקופה, ודאי שצריך לקצץ ולהוריד, וכך אף פעם לא יכולים לעשות שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אם כך היו מקימים את מדינת ישראל, המדינה לא הייתה מוקמת ובוודאי שלא היו בונים מוסדות תרבות וחינוך במדינה.

מיכאל מלכיאור: גם בזה אנחנו נרחיב.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שנמצאים כאן חברי כנסת.

מיכאל מלכיאור: לא כולכם מכירים אולי את כל חברי הכנסת הנוכחים, אבל נמצאים כאן חמישה חברי כנסת ובהמשך הדיון יגיעו עוד נוספים.

מיכאל מלכיאור: יש לנו גם עוד יתרון.

מיכאל מלכיאור: יש לנו שר חדש, אבל לא סתם שר חדש אלא שר שהתרבות בנפשו ושהוא יהיה שותף מלא.

מיכאל מלכיאור: הוא גם יודע לעבוד, גם יודע להיאבק וגם לקבוע עמדות, ואני מרגיש מאוד מאוד טוב עם השותפות שיש בין הוועדה לבין השר בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נרחיב עכשיו את הטיפול כדי גם להגיע להסדרה טובה של תקציב 2008 וגם כדי להגיע לחקיקה הדרושה כדי לשנות את המציאות הזאת בהמשך.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שיש התארגנות של אנשים רבים בתחום התרבות מענפים שונים.

מיכאל מלכיאור: במידה רבה מאוד זוהי התארגנות היסטורית שאני חושב שתבוא לידי ביטוי בישיבה הזאת ואנחנו נשמע את האנשים השונים, מנהלי תזמורות, מנהלי תיאטרון, מחזאים, שחקנים ואנשים מכל תחומי התרבות בישראל,.

מיכאל מלכיאור: כאשר עובדים ביחד ויש מטרה מאוד ברורה, אני חושב שיש לנו סיכוי טוב להצליח בזה.

מיכאל מלכיאור: יש עוד דבר אחד שגורם גם הוא לבעיות וצריך לחשוב עליו, כבוד השדר.

מיכאל מלכיאור: בגלל שקיימת אי-הסדרה, הרבה פעמים המשרד לא נותן למוסדות את הכסף עד לסוף השנה, ואז אף פעם הם לא יודעים היכן הם עומדים.

מיכאל מלכיאור: אי הוודאות הזאת גורמת לכך שרוב הזמן, במקום לעסוק בתרבות, הם צריכים לחשוב אולי כן יקבלו, אולי לא יקבלו, אולי יהיה קיצוץ, אולי לא, ואז הם מגיעים לחודש נובמבר-דצמבר וגם אם הכסף מגיע בסופו של דבר, זה לא עוזר בניהול המוסדות.

מיכאל מלכיאור: זה טיעון אמיתי ועמוק.

גאלב מג'אדלה: לפעמים הוא מגיע באיחור רב כדי שיחזור לאוצר.

מיכאל מלכיאור: בדיוק.

מיכאל מלכיאור: לפעמים עד סוף השנה לא מצליחים להוציא את הכספים ואז הם חוזרים לאוצר והאוצר אומר שלא הצליחו אפילו להוציא את הכסף בשנה שעברה וזה משליך על הכספים של השנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: כבר למדנו את זה.

מיכאל מלכיאור: עברנו כמה דברים בחיים וכולכם מכירים את זה.

מיכאל מלכיאור: אני נותן את רשות הדיבור קודם כל לשר שיאמר לנו איך הוא רואה את הדבר, איפה זה נמצא, שנת 2007, שנת 2008, ומה החזון לגבי המשך הדרך.

גאלב מג'אדלה: צהרים טובים לכולם.

גאלב מג'אדלה: בפתח דבריי אני רוצה להודות לכבוד הרב חבר הכנסת מלכיאור על שיתוף הפעולה הפורה, כולל היום זימון הוועדה בחופשה, ואני שמח על ההיענות המרבית של גופי ומוסדות התרבות.

גאלב מג'אדלה: זאת הזדמנות להודות לחבר הכנסת מלכיאור מקרב לב על ההתגייסות למאבק הנחוש שניהלנו למען תקציבי משרד המדע, התרבות והספורט.

גאלב מג'אדלה: לא הייתי רוצה כבוד הרב שיובן בציבור כאילו אנחנו נאבקים רק על התרבות כי אנחנו נאבקים על התקציב של התרבות, המדע והספורט.

גאלב מג'אדלה: שלושת הנושאים האלה מקופחים.

גאלב מג'אדלה: התרבות היא תחום דומיננטי יותר כי ראשי הגופים בתחום התרבות הם גם דומיננטיים יותר והראיה שהם הגיעו להסכמים בעבר וחתמו הסכמים מיוחדים, אם זה לגבי קולנוע ואם זה לגבי התרבות, ויש לברך אותם על הפעילות ועל המוטיבציה שיש להם.

גאלב מג'אדלה: הייתי מאוד מקווה שגופי הספורט והמדע ילכו בעקבותיהם.

גאלב מג'אדלה: זה גם הזמן להודות מקרב לב לחברי הכנסת שהתגייסו לטובת העניין ולשדולה שהקימו בזמן מסחרר ולוחץ.

גאלב מג'אדלה: גם איתן כבל, גם אורית נוקד, גם קולט אביטל וחברים נוספים שבאמת התגייסו לטובת העניין.

גאלב מג'אדלה: ראיתי שהתרבות נוגעת כמעט לכל סיעות הבית והייתה היענות גדולה מאוד מכל הסיעות.

גאלב מג'אדלה: היו אפילו חברים ששאפו להיות מובילים בעניין הזה ואנחנו שמחנו על כך.

גאלב מג'אדלה: מחמם את הלב כאשר רואים שגם גופי תרבות, גם חברי כנסת, גם ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, וגם גופים רבים ושונים שמבינים את העניין ורואים בו חשיבות רבה והם מוכנים להתגייס לדבר צודק.

גאלב מג'אדלה: ראיתי גם מה עשה חבר הכנסת וילן בתחום הספורט.

מיכאל מלכיאור: והוא אפילו לא חבר הוועדה.

אבשלום וילן: אבל אני משתתף קבוע.

גאלב מג'אדלה: היה פעם שחבר הכנסת וילן פנה אלי פנייה אישית ונרגשת, וחשבתי שהוא עומד לבקש ממני להתפטר עבור מישהו ברשימה לכנסת, אבל הוא רצה להתחלף אתי בוועדת החינוך.

גאלב מג'אדלה: אמרתי לו שהוא לא צריך לפנות, הדרך סלולה בפניו כי ראיתי כמה זה היה חשוב לו נושא הספורט.

גאלב מג'אדלה: תרשו לי לסיים את הברכות בברכות לעובדי המשרד, למנכ"ל, למיכה ינון והצוות שלו, לתקציבן, לחשב, על כך שכולם התגייסו והיו מגויסים בלילה המכריע.

גאלב מג'אדלה: אני באמת מודה לכולם.

גאלב מג'אדלה: אני גם שמח שאתה יוזם בתיאום אתנו והעלית את שיתוף הפעולה העשיר בינינו שיימשך גם כאשר הדברים יתנהלו על מי מנוחות וגם כאשר אנחנו באמת נרגיש פחות בעיות.

גאלב מג'אדלה: אני בכלל בעד קיום דיונים מדי פעם גם על הפעילות שלנו, גם על התפקוד שלנו, גם על הבעיות של המוסדות.

גאלב מג'אדלה: כבוד הרב, אני רוצה לומר לך שבתרבות יש הרבה בעיות ולא רק תקציב.

גאלב מג'אדלה: יש הרבה בעיות ויש הרבה דברים שטעונים טיפול ותיקון.

גאלב מג'אדלה: הגיע הזמן שאנחנו נאמר דברי אמת לעצמנו, אחרי שנגמור את כל הבעיות שקשורות לתקציב וקשורות לגורמי חוץ ובממשלה.

גאלב מג'אדלה: הגיע הזמן שנתחיל גם לטפל בתוך הבית, בדברים שצריכים וטעונים טיפול, גם לטובת אנשי התרבות וגם לטובת התרבות בכלל.

גאלב מג'אדלה: אתן לך דוגמה פשוטה של נושא שלא עלה ואני רוצה לומר עליו כמה מלים כי זה חשוב לכל האנשים שיושבים כאן, הנושא של אומנות לעם.

גאלב מג'אדלה: לא העליתי בדעתי לרגע אחד אפילו בחלומות הכי קשים שאנחנו נוכל למצוא גוף כזה שכל כולו למען הפריפריה ופתאום אנחנו מגלים דברים.

גאלב מג'אדלה: אפילו נמנעתי עד לפני מספר ימים מלומר ממצאים חמורים.

גאלב מג'אדלה: לא רציתי להבהיל את גופי התרבות בארץ ובפריפריה, לא רציתי להבהיל אותם ולכן נמנעתי מלומר את הדברים עד שאמרו לי אנשי המקצוע שאני חייב לומר ממצאים חמורים.

גאלב מג'אדלה: הצטערתי מאוד על כך, אבל כרגע אנחנו מטפלים בדבר אחד ויחיד, איך להחזיר את האומנות לעם ביום ראשון לתפקד תפקוד מלא כאילו לא קרה שום דבר ואחרי כן נטפל בכל הדברים החמורים שקרו.

גאלב מג'אדלה: אני שמח שממלא מקום המנכ"ל הזמני, שהוא החשב שמונה על ידי החשב הכללי, הזרים כבר אתמול, היום ושלשום תקציבים לגופים בסדר גודל של כ-2.5 מיליון שקלים.

גאלב מג'אדלה: ביום ראשון נזרים אליהם 1.5 מיליון שקלים וככל שייגבו כספים מהמוסדות שחייבים לאומנות לעם, באותו שיעור אנחנו גם נזרים כספים או ככל שהוא יזרים כספים מהקופה של הפק"מים והחסכונות שיש להם, גם אנחנו נזרים כספים באותו שיעור.

גאלב מג'אדלה: נתנו לו מוטיבציה גדולה.

גאלב מג'אדלה: גם מינינו חמישה אנשים ראויים, טובים, מן השורה הראשונה בתרבות שהומלצו על ידי הרבה אנשים, שהסכימו להיות ועד מנהל זמני להצלה.

גאלב מג'אדלה: מינינו יושב-ראש ואני מאמין שהחל מהלילה, כאשר יתכנסו המוסדות החדשים הזמניים, הדברים יתקדמו בכיוון הנכון ותבוא התשובה והמענה לכל הגופים האלה.

גאלב מג'אדלה: לגבי הקיצוץ בשנת 2007.

גאלב מג'אדלה: הקיצוץ חזר אלינו בחלקו הגדול ואני יכול לומר לכם שקיבלתי את התשובה לה שאפתי, אבל לצערי הוא חזר אלינו בתוספות תקציב בסעיפים שונים.

גאלב מג'אדלה: כלומר, לא הייתה אפשרות להחזיר את כל הקיצוץ כי החלטת הממשלה חלה על כולם ובשיעור זהה, וההחלטה היא אחידה לכולם, אבל קיבלנו פיצוי בחזרה, סדר גודל שאנחנו יכולים לחיות אתו ושנעשה הכול כדי שגופי התרבות לא ייפגעו.

מיכאל מלכיאור: לגבי הסכום, תן בכל-זאת איזה משפט של פירוט.

מיכאל מלכיאור: מה היה צריך להיות, מה הקיצוץ ומה התקבל.

גאלב מג'אדלה: הקיצוץ חזר אלינו בחלקו הגדול ואני יכול לומר לכם שקיבלתי בסיפוק את התשובה לה שאפתי, אבל לצערי הוא חזר אלינו בתוספות תקציב בסעיפים שונים.

גאלב מג'אדלה: זאת אומרת, לא הייתה אפשרות להחזיר את כל הקיצוץ כי החלטת הממשלה חלה על כולם ובשיעור זהה, אבל קיבלנו פיצוי והוחזר לנו סדר גודל שאנחנו יכולים לחיות אתו ושאנחנו נעשה את הכול כדי שגופי התרבות לא ייפגעו.

מיכאל מלכיאור: תן בכל-זאת איזה פירוט לגבי הסכום.

גאלב מג'אדלה: יש ויכוח מספרי שאני הצלחתי רק אתמול לעמוד על דיוקו.

גאלב מג'אדלה: חלק אומר לך שתקציב 2007 הוא 430, חלק אומר 411, לתקציבן יש הסברים שונים ולאוצר יש הסברים אחרים.

גאלב מג'אדלה: אתה הרי היית בסרט הזה וכולנו היינו בו, אבל בסך הכול קיבלנו פיצוי של 24 מיליון שקלים.

גאלב מג'אדלה: דאגנו למזער את הנזק הזה ככל האפשר.

גאלב מג'אדלה: באמת היינו גם ערוכים לקיצוץ.

אבשלום וילן: עם הפלט 3 אחוזים או לפני הפלט?

גאלב מג'אדלה: לא, זה אחרי.

גאלב מג'אדלה: זה לא יכול להיות לפני אלא רק אחרי כי זה פיצוי על הפלט.

מיכאל מלכיאור: הפלט 3 אחוזים הם לגבי 2008.

קריאה: כמה התקציב הכולל אחרי קבלת ה-24 מיליון?

גאלב מג'אדלה: אותך מעניין המספר שאתה מכיר, אני יודע.

קריאה: השאלה מה הוסיפו.

גאלב מג'אדלה: תסמוך עלינו.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים להודות שהאוצר מתוחכם וטוב שיש לנו אוצר מתוחכם, אבל גם אנחנו צריכים להיות מתוחכמים ולעשות שיעורי בית לא פחות מהם, אם לא יותר מהם.

אבשלום וילן: לא הבנתי.

אבשלום וילן: לגבי 2007, האם יש לך יותר תקציב מקודם, פחות, ומה נגמר בממשלה ביום ראשון לגבי תקציב 2008?

מיכאל מלכיאור: ל-2008 נגיע.

אבשלום וילן: לא הבנתי מה נאמר לגבי 2007.

גאלב מג'אדלה: אני מנסה להסביר.

גיא אטיאס: אם ירצו, אני מוכן להסביר את 2007, איך התחלנו ולאן הגענו לפי החלטות ממשלה כאלה ואחרות שהתגלגלו בנושא הקיצוץ הרוחבי.

גיא אטיאס: אני הייתי מתחיל מההתחלה.

גיא אטיאס: כדי שנבין איך הגענו לסוף, צריך להתחיל מההתחלה.

גיא אטיאס: אני אחראי על התקציבים במשרד ואני אתן את ההשתלשלות ואני גם אסביר איך היא בעצם הגיעה למצב הזה בעקבות אותה החלטת ממשלה שבעצם לא לקחה בחשבון דבר מסוים שגם עליו אני אתן את הדגש.

גיא אטיאס: בסיס תקציב לשנת 2007 כפי שהתחלנו אתו היה 430.

גיא אטיאס: כך התחלנו את השנה, אבל כמו שמי שמכיר והיה סביב שולחן הממשלה, אף פעם לא עובר תקציב לשנה החדשה בלי מיד התחלה של קיצוץ.

גיא אטיאס: כלומר, תמיד בהחלטת הממשלה, ברגע שמודיעים על תקציב, ומי שמכיר את התמונה, כדי לאזן את הקובץ, כך הם קוראים לזה, כדי לאזן את התקציב, הם מיד מחליטים על פלט, על אותו אחוז מסוים שבעצם מסדר את העניינים.

גיא אטיאס: הקיצוץ הרוחבי שהיה, איך שקיבלנו את החלטת הממשלה, היה 2 אחוזים.

גיא אטיאס: השווי שלו הוא 7.800 כלומר, התחלנו ב-430 אבל מיד עם התחלת הממשלה התחיל קיצוץ שהגובה שלו הוא 7.800.

גיא אטיאס: בנוסף, מי שיודע איך מסדרים תקציב, חבר הכנסת מלכיאור בוודאי יודע, יש דבר שגם הוא בהחלטת ממשלה והוא נקרא רזרבה שמחולקת לשניים: רזרבה להתייקרויות ורזרבה לעמידה ביעד ההוצאות.

גיא אטיאס: הרזרבה אוטומטית מהסכום שאני שם בסעיפים התקציביים נמשך 3 אחוזים.

גיא אטיאס: יש דבר שנקרא רזרבה שאוטומטית נמשכת מהתקנה.

גיא אטיאס: כלומר, ברגע שאני מפזר את הסכום שהוא היה 430 פחות 7.800, בתקנה האוטומטית האוצר, על פי החלטת ממשלה שעוברת לאורך כל השנים, מושך שלושה אחוזים רזרבה והגובה של הרזרבה הוא 13.620.

גיא אטיאס: בנוסף לאותה החלטת ממשלה שהייתה מיד עם התקציב, היה קיצוץ ייעודי בגובה 5 מיליון שקלים.

גיא אטיאס: ההחלטה בדבר התרבות הייתה 2.5 מיליון שקלים קיצוץ ייעודי.

גיא אטיאס: בסופו של דבר מ-430 אנחנו מגיעים ל-406 לאחר שנעשה את כל הקיצוצים עליהם דיברנו כרגע.

גיא אטיאס: במהלך השנה הייתה עוד החלטת ממשלה והיא אומרת קיצוץ של 3.5 אחוזים, שהגובה במקרה הזה הוא 13.500 מיליון.

גיא אטיאס: כנגד זה העביר משרד ראש-הממשלה 20 מיליון שקלים שכולם מכירים – מכתב שיצא ממשרד ראש-הממשלה – אבל חשוב לציין שאותו תקציב הוא לא בבסיס.

גיא אטיאס: מי שמבין את המשמעויות, קיבלנו 20 מיליון שקלים אבל הסכום הזה הוא לא בבסיס.

גיא אטיאס: בסופו של דבר היינו ב-406, קיצצו לנו 13.5 בבסיס, קיבלנו תוספות של 20 מיליון לא בבסיס והמשמעות היא שהתקציב שלנו היה 412.5 מיליון אחרי הקיצוצים והתוספות, כאשר חשוב לזכור ש-20 מיליון הם לא בבסיס.

גיא אטיאס: כאשר סיימנו את השלב הזה, עבר הקיצוץ האחרון של 6 אחוזים בבסיס שגובהו 24 מיליון, כך שמי שעושה 412.5 פחות 20 מיליון, מקבל את המספר שכרגע אנחנו עומדים אתו היום והוא 388.500 מיליון.

גיא אטיאס: כאשר התחלנו את הדיונים לקראת שנת 2008 - כמובן 388.5, יש עוד 20 מיליון שהם לא בבסיס – הסכום היה 368 מיליון שהוא הבסיס לתקציב התרבות לשנת 2008.

גיא אטיאס: עם המספר הזה התחלנו את המשא ומתן.

גיא אטיאס: כבוד השר מכיר את המספרים והיה מאבק מאוד מאוד קשה מול אגף התקציבים בטענה שהם עומדים בהחלטת הממשלה, ועכשיו אני אומר מה הייתה החלטת הממשלה.

גיא אטיאס: כאמור, הבסיס שלנו לשנת 2008 היה 368.

גיא אטיאס: תראו את ההבדל, 430 לעומת 368.

גיא אטיאס: מי שמבין, ה-20 מיליון הם לא בבסיס, כך שאני מתחיל את הדיון ב-368 מיליון.

גיא אטיאס: כך סופר את זה האוצר.

גיא אטיאס: החלטת הממשלה אמרה שרוצים להסדיר תקציב לחמש שנים למוסדות התרבות.

גיא אטיאס: זה היה הרציונאל ועם זה הגיעו.

גיא אטיאס: בסעיף 4 להחלטת הממשלה נאמר שבסיס התקציב או תקציבי התרבות לשנים האלה אינם מוגנים בפני קיצוץ רוחבי.

גיא אטיאס: ברגע שזה מה שנאמר, שהחלטת הממשלה או אותם סכומים הנאמרים בסעיף 1 הם אינם מוגנים בפני קיצוץ רוחבי, המשמעות היא שכל קיצוץ רוחבי חל אוטומטית והאוצר ממלא את ההסכם.

גיא אטיאס: כאשר התחלנו את הדיון ל-2008, דיברו על תוספת של 15 מיליון, כך שזה יעלה אותנו ל-445, אבל הכול תחת אותה הנחה שאין קיצוצים רוחביים במהלך השנים.

גיא אטיאס: בסופו של דבר, כאשר קיבלנו את ה-15 מיליון, קיבלנו אותם כתוספת ל-368 ולא על 430.

גיא אטיאס: אלה הנתונים שהתחלנו אתם לשנת 2008 ואלה הם הנתונים היבשים.

גיא אטיאס: אני רוצה להציג בפניכם את הנתונים לפני החלטת הממשלה ולאחר החלטת הממשלה.

גיא אטיאס: לפני החלטת הממשלה בשנת 2002, התקציב בפועל, ואני מנכה עודפים מחויבים – ומי שלא מבין, אני אוכל להסביר לו אחר כך – ומנכה את חוק הקולנוע, הנתונים הם כאלה: בשנת 2002 התקציב עמד בפועל בסוף השנה על 425.

גיא אטיאס: בשנת 2003, שזאת הייתה השנה הקשה למי שמכיר את תקציבי המדינה, התקציב עמד על 445.

גיא אטיאס: בשנת 2004 התקציב עמד על 427.

גיא אטיאס: בשנת 2005 התקציב עמד על 463.

גיא אטיאס: אם נסתכל על 2006, התקציב עמד על 433 ובשנת 2007 אנחנו עומדים כרגע ב-388.500 כאשר כמובן 20 מיליון הם לא בבסיס.

גיא אטיאס: אם אנחנו מסתכלים על מה שהיה לפני החלטות הממשלה, יכול להיות – ואני אומר את זה לצערי – שמצב גופי התרבות היה יותר טוב.

גיא אטיאס: כלומר, החלטת הממשלה, כל עוד יש בה את הסעיף שאומר שהקיצוצים הרוחביים חלים על אותה החלטה, אנחנו יכולים להתחיל ב-430, ואם לא יהיו תוספות – וכתוב שם שלא יהיו יותר תוספות לנושא התרבות – אנחנו יכולים במקרה הטוב לסיים ב-200, וזה ההבדל בין החלטת הממשלה לבין חוק.

גיא אטיאס: חוק, למשל חוק הקולנוע עם 58 מיליון, החוק קובע את המספר ולא חלים עליו קיצוצים.

גיא אטיאס: לגבי החלטת הממשלה חלים קיצוצים אלא אם כן היא מוחרגת.

אלכס מילר: הקיצוץ הרוחבי האחרון של 6 אחוזים, לפי מה שהבנתי אתה מדבר על הקיצוץ שחל על כל התקציב?

גיא אטיאס: אני מדבר על הקיצוץ במינהל תרבות.

אלכס מילר: אני שואל האם הקיצוץ הוא על כל התקציב או על אותם חודשים שנשארו עד תום השנה.

גיא אטיאס: הקיצוץ הוא במספרים וצריך לתת אותו באותו רגע שהתקבלה החלטת הממשלה.

גיא אטיאס: זה אומר שאם קיבלנו את החלטת הממשלה בנובמבר, 24 מיליון, צריך לתת בנובמבר.

גיא אטיאס: זה מספר אבסולוטי שאני צריך לתת באותו רגע שהתקבלה החלטת הממשלה בלי החלק היחסי של אותה שנה.

אבשלום וילן: הירידה היא מ-440 ל-388 אמיתי.

גיא אטיאס: מ-2003 שזה היה השיא, 445.

מיכאל מלכיאור: זה גם לא 88 כי הצלחנו במאמץ שלי ובעזרת השר גם את הרזרבה שבעצם האוצר רצה להעלים, להחזיר.

מיכאל מלכיאור: כך לפחות קיבלתי הבטחה מהאוצר.

אבשלום וילן: אם כן, כמה יש בשנת 2007?

מיכאל מלכיאור: בשנת 2007 הנתון הסופי לא יהיה בסכום שאתה אמרת.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שמה שחוזר זה גם ה-88 ועוד כ-20 מיליון שקלים נוספים.

מיכאל מלכיאור: עוד 13.5 מיליון ועוד 7.5 מיליון.

מיכאל מלכיאור: אני הבנתי שמה שעומד ב-2007 בשורה התחתונה זה בסביבות 410.

גאלב מג'אדלה: התשעה שאיימנו להשתמש בהם, זה תשעה מיליון שקלים שיש לאוצר אצלנו והם בשליטת האוצר.

גאלב מג'אדלה: אמרנו שאם לא נקבל את מה שאנחנו מבקשים, את התשובה והמענה, את התשעה מיליון שיש לאוצר אצלנו, נשתמש בהם לא לשימושים שלהם ונעביר אותם לגופי התרבות.

גאלב מג'אדלה: זה היה האיום שלנו שבסופו של דבר הניב פרי.

מיכאל מלכיאור: אם זה 13 מיליון ועוד 9 מיליון.

מיכאל מלכיאור: ה-13,6 זה הרזרבה שחזרה עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אם כן, 388 פלוס 13,6 פלוס 9, זה צריך להיות יותר מ-401.

גיא אטיאס: התשעה מיליון, יש סעיף בתוך ה-430, בבסיס התקציב.

גיא אטיאס: באותה החלטת ממשלה נאמר שיש סעיף שייקרא עתודה לקידום התרבות שהוא בשליטת האוצר.

גיא אטיאס: זה לא מגדיל לך את הגג.

מיכאל מלכיאור: הייתה התחייבות ממשלתית.

מיכאל מלכיאור: זה נכון מה שאתה מציין שההסכם שנעשה בזמנו עם גופי התרבות ועם השר שטרית שהיה תקופה קצרה שר החינוך והתרבות, בשלהי הממשלה הקודמת, ההסכם הזה בעצם יצא רע כי כתוב בו שחל על ההסכם הזה קיצוץ.

מיכאל מלכיאור: לכן אנחנו נעשה בחקיקה ולא יהיה דבר כזה.

מיכאל מלכיאור: אבל כתוב גם בהסכם הזה שיש שיפוי ואת זה לא הזכרת בכלל.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, כתוב שמלוא הסכום שמקצצים, בכל מקרה של קיצוץ רוחבי אשר ייגרע מהסכומים הנקובים לעיל, ייתן שיפוי משרד החינוך מתקציבו את הקיצוץ הרוחבי.

גיא אטיאס: חמישה אחוזים.

קריאה: לא כתוב חמישה אחוזים.

קריאה: היה, אבל לא כתוב.

גיא אטיאס: החלטת הממשלה אומרת שיש שיפוי של משרד החינוך בגובה 5 אחוזים מצטבר.

גיא אטיאס: יש גם את המילה מצטבר.

גיא אטיאס: אם תרצו, אין לי בעיה להעביר אליכם את החלטת הממשלה.

גאלב מג'אדלה: תעביר את זה לכבוד יושב-ראש הוועדה.

גיא אטיאס: חשוב לשים את הוויכוח על השולחן.

גיא אטיאס: את השיפוי קיבלנו בשנת 2006 ועכשיו בא משרד החינוך ואומר שברגע שהוא נתן את השיפוי ב-2006, במצטבר, הוא כבר נתן 5 אחוזים, כלומר, הוא את שלו כבר עשה בשנת 2006 ולכן זה לא יחול בשנת 2007, 2008, 2009, 2010.

גיא אטיאס: אני תכף אראה לך את החלטת הממשלה ותראה.

מיכאל מלכיאור: חמשת האחוזים האלה הם מתנה חד-פעמית?

מיכאל מלכיאור: זה מגוחך.

גיא אטיאס: זה הוויכוח.

גיא אטיאס: לכן יש ויכוח קבוע בינינו לבין משרד החינוך ואגף התקציבים כרגע לא נוקט עמדה בנושא.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה להבהיר.

גאלב מג'אדלה: לגבי התשעה מיליון שאיימנו לעשות בהם שימוש, הם נמצאים בתקציב אלא שהאוצר מייעד אותם ליעדים אחרים ואנחנו רוצים לייעד אותם לתרבות.

גאלב מג'אדלה: הם נמצאים בתוך המספרים האלה.

גאלב מג'אדלה: כוח האיום שלנו היה שאנחנו נייעד אותם לכיוונים אחרים לתרבות ולא לכיוונים והיעדים בהם רוצה האוצר.

גאלב מג'אדלה: לגבי שנת 2008.

גאלב מג'אדלה: אני אומר את הדברים ביושר ואנחנו לא במשא ומתן ואני לא רוצה להשתמש לא במושגים ראויים לא לפורום ולא לתרבות בכלל, מושגים שאתם מכירים אבל אנחנו לא משתמשים בהם ואנחנו לא מצטערים על כך שאנחנו לא משתמשים בהם.

גאלב מג'אדלה: האסטרטגיה שלנו צריכה להיות עם כל הכבוד לא להילחם בקיצוץ.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים לשאוף לתוספת לתרבות.

גאלב מג'אדלה: מאיפה יביאו את זה, זאת לא הבעיה שלי אלא זאת הבעיה של מי שצריך להמציא את זה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר את זה גלוי וברור.

גאלב מג'אדלה: אגב, ההתנהלות שלנו ביושר ובגלוי הוכיחה את עצמה.

גאלב מג'אדלה: אמרתי שאני לא מוכן להיות בשדה הזה ואני לא מוכן לשחק בכללים האלה.

גאלב מג'אדלה: הנחישות שלנו צריכה להיות על תוספת לתרבות.

גאלב מג'אדלה: בוודאי להחזיר קודם כל את הקיצוץ ועל תוספת לתרבות.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא יכולים לסבול את המצב הזה אם אנחנו רוצים באמת לתת מענה, ואפילו חלקי, לכל נושא התרבות על כל צרכיו.

גאלב מג'אדלה: אגב, אני לא מגלה לכם סוד אבל בתוך הממשלה, ראש-הממשלה ושר האוצר מבינים את זה והם אפילו יודעים את זה.

גאלב מג'אדלה: הם אפילו מסכימים עם המאבק שלנו מבלי לנקוט עמדה.

גאלב מג'אדלה: לכן נשאר בפנינו המסלול לנחישות למאבק הצודק שלנו להחזיר את הקיצוץ שהוא 17.110 מיליון שקלים בשנת 2008 ולשאוף לקבלת תוספת תקציב.

מיכאל מלכיאור: הנקודה ההתחלתית היא ההסכם, אם ניקח אותו כנקודה.

מיכאל מלכיאור: ההסכם אומר שב-2008 צריכים להיות 445 מיליון, לפני הקיצוצים.

מיכאל מלכיאור: זה שהאוצר אומר שאנחנו מתחילים מ-368, הוא הצליח להתחיל את המשא ומתן אתכם ב-368.

גיא אטיאס: על פי החלטת ממשלה.

מיכאל מלכיאור: ברור, הכול על פי החלטת ממשלה.

מיכאל מלכיאור: לממשלה מותר לטעות אבל לשם כך אנחנו בכנסת צריכים לשנות.

מיכאל מלכיאור: זה הפער כאן.

מיכאל מלכיאור: תבינו באיזה מגרש האוצר משחק.

מיכאל מלכיאור: הם משחקים במגרש של 368 ואנחנו מתחילים בעצם ב-445.

מיכאל מלכיאור: היכן שאנחנו נמצאים כרגע, אחרי החלטת הממשלה בתקציב – אם אני מבין נכון – זה 17 מיליון פחות מ-445.

מיכאל מלכיאור: כאשר אתם אומרים שיש 17 מיליון קיצוץ, זה 17 מיליון מ-445?

גיא אטיאס: לא, מבסיס התקציב.

גיא אטיאס: מ-368.

מיכאל מלכיאור: לא, לא לפני ישיבת הממשלה.

גיא אטיאס: כרגע בסיס התקציב הוא 368 וכבר יש החלטה על קיצוץ של 3 אחוזים.

מיכאל מלכיאור: איפה זה עומד כרגע?

מיכאל מלכיאור: מה התקציב בשנה הבאה?

גאלב מג'אדלה: הקיצוץ שחל עלינו בישיבת הממשלה האחרונה בה אושר התקציב הוא 17.110 מיליון.

מיכאל מלכיאור: אבל מתוך מה?

מיכאל מלכיאור: אמרו לי במשרד שלך שזה 430.

גאלב מג'אדלה: לא.

מיכאל מלכיאור: כאשר הצבעתם ביום ראשון בממשלה, על איזה סכום הצבעתם?

גאלב מג'אדלה: הצבענו על 388, על זה חל קיצוץ של שלושה אחוזים, 17.110 מיליון שקלים.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, כרגע אנחנו עומדים על 370.

מיכאל מלכיאור: כלומר, כרגע התקציב הוא 388 מינוס 17 מיליון וזה עוד לפני שימצאו עוד כל מיני סעיפים אחרים.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר לאומנים, לשדולה ולכל האנשים, שאלה לא הסכומים שאתם אמרתם לי אלא זה הרבה יותר גרוע.

גאלב מג'אדלה: אני גם אומר לך יותר מזה, שכל משרדי הממשלה נמצאים באותו מצב.

גאלב מג'אדלה: קיצוץ על קיצוץ על קיצוץ.

גאלב מג'אדלה: לצערי הרב זה המצב.

גאלב מג'אדלה: לכן אני אומר לעצמנו שנתחיל לדבר ברור וכרגע לי חשוב לי בסיס או לא בסיס כי אנחנו רוצים להיאבק להחזרת התקציב ל-430 מיליון שקלים.

מיכאל מלכיאור: 445.

גאלב מג'אדלה: זה כלל את חוק הקולנוע.

מיכאל מלכיאור: לא, ללא חוק הקולנוע.

מיכאל מלכיאור: יש לי את כל הנתונים.

גאלב מג'אדלה: אמרו לי שזה כולל את חוק הקולנוע.

גאלב מג'אדלה: כמה היה חוק הקולנוע?

קריאה: 58 מיליון.

מיכאל מלכיאור: זה ללא הקולנוע וללא הספריות.

גאלב מג'אדלה: הספריות זה חדש.

נתן דטנר: אפשר להעביר את רשות הדיבור לאנשים?

נתן דטנר: אין כאן מה להבין.

נתן דטנר: אף אחד לא שולט בחומר, אף אחד לא יודע כלום.

נתן דטנר: זה פשוט לא יאומן מה שהולך כאן.

גאלב מג'אדלה: לא, זה הכול ברור.

גאלב מג'אדלה: זה לא נכון מה שאתה אומר.

נתן דטנר: אני לא יודע מה ברור, המספרים שרצים כאן ואתם עוד מנהלים ויכוחים על המספרים מה מאושר ומה לא.

גאלב מג'אדלה: הכול ברור, אבל יש הרבה קיצוצים.

גאלב מג'אדלה: הכול ברור, הרי יש מספרים ויש טבלאות.

גאלב מג'אדלה: יש כל כך הרבה קיצוצים שלפעמים אתה מאבד את הכיוון.

גאלב מג'אדלה: הקיצוץ הזה שקיבלנו בחודש האחרון, הוא בכלל לא היה בחשבון.

מיכאל מלכיאור: אתם הרי ניהלתם מאבק, המשרד שלך ואתה, על תקציב 2008.

גאלב מג'אדלה: נכון.

מיכאל מלכיאור: בעצם במאבק הזה לא נתנו לכם כלום.

גאלב מג'אדלה: לא, במאבק הזה מ-368 העלינו ל-388.

מיכאל מלכיאור: זה ה-20 מיליון של הבטחת הממשלה.

גאלב מג'אדלה: נכון.

גאלב מג'אדלה: לא היה קיצוץ.

גאלב מג'אדלה: עוד לפני שהחלטנו בממשלה על התקציב, היה קיצוץ של 3 אחוזים.

גאלב מג'אדלה: לדעתי זה גם לא סופי.

אבשלום וילן: למדתי שאפילו השלטון המושחת ברומי נתן כסף ללחם ושעשועים.

אבשלום וילן: זאת ממשלה חברתית, תרבותית, נאורה, מתקדמת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים לומר דברים מאוד חמורים ואנחנו נאמר אותם, אבל נעשה אותם לפי סדר.

אבשלום וילן: אני רק זרקתי שאלה לחלל האוויר.

מיכאל מלכיאור: זה בסדר, אבל גם שאלות לחלל האוויר צריכות להיות לפי סדר.

גאלב מג'אדלה: אני אפילו מעריך שזאת הטקטיקה שלהם, כדי שבמהלך המאבק, עד שזה יבוא לוועדת הכספים ולכנסת, תהיה תוספת שאנחנו נחזור עוד פעם ל-401.

גאלב מג'אדלה: זאת הערכה שלי.

גאלב מג'אדלה: לכן אנחנו לא צריכים להגיב כפי שנתן מגיב, כי לצערי כך מתנהלים הדברים בכל משרדי הממשלה מבחינת האוצר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את אלו שכבר ביקשו את רשות הדיבור, ואם יש אחרים, תשלחו לי פתק.

מיכאל מלכיאור: לאחר מכן ננסה לקבל החלטות אופרטיביות איך נילחם ברעה הזאת בחודשיים הקרובים כדי שנגיע לתקציב סביר ואחר כך באמת זה חייב להיות בחוק, כי כך אי אפשר להמשיך.

נתן דטנר: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, אני מודה, אני בוש, אני נכלם, אני בשוק.

נתן דטנר: באתי לכאן משום שחשבתי שאני אבוא כדי לנסות ולעודד את האנשים כדי שנתקדם קדימה.

נתן דטנר: האוצר ניצח אותנו ובגדול, וזה כבר כמה שנים.

נתן דטנר: כל שנה אני כאן.

נתן דטנר: כל שנה.

נתן דטנר: החדר השתנה, זה נכון, אבל שום דבר אחר לא השתנה.

נתן דטנר: מה שקרה זה שהאוצר ניצח אותנו בגדול משום שראשית הוא מדבר בשפה שאף אחד מאתנו – וראינו כרגע – לא מבין.

נתן דטנר: אף אחד לא מבין.

נתן דטנר: הדבר דומה לכך שמחר תראו הצגה רעה ואז אני אושיב את כולכם ואסביר לכם למה זה היה רע ולא תבינו מילה ממה שאני אומר, אבל ההצגה היא רעה, הצגה איומה, הצגה מבישה מה שקורה כאן.

נתן דטנר: אני מושפל עד עפר, אני מודה.

נתן דטנר: כל שנה אני מגיע לכאן כדי להיאבק, ועל מה אני צריך להיאבק?

נתן דטנר: זה אבסורד.

נתן דטנר: אני צריך להיאבק על התקציב הקיים, להחזיר אותו לקדמותו.

נתן דטנר: במקום שאני אבוא לכאן יחד אתכם ובעידוד

נתן דטנר: כם ללכת קדימה כדי לבוא ולהסביר למה חוק התרבות כל כך חיוני לעם ישראל, למדינת ישראל, אני יושב כאן ודי מתבייש ודי מושפל.

נתן דטנר: אני מודה שאני כבר לא יודע איך ומה לומר כדי להסביר לכם.

נתן דטנר: כאשר בא מישהו ואומר שאין לחם, אז נורא ברור שאפשר לקנות לחם ולתת למישהו משהו.

נתן דטנר: כולם רואים, הכול נורא ברור ואז או שאתה נותן את הלחם או שלא, והאיש רעב או לא רעב, מת או חי.

נתן דטנר: תרבות זה דבר הרבה יותר מורחב, דבר כל כך אמורפי, שכאשר אתה בא להיאבק עליו אתה תמיד יוצא בשן ועין במאבק הזה משום שתמיד אתה אומר את המילה תרבות ואף אחד לא רואה אותה, אף אחד לא יודע מה זה, אי אפשר לצלם את זה ולהראות את זה, אי אפשר להגיש את זה למישהו.

נתן דטנר: כל פעם מחדש אנחנו צריכים לבוא ולהצטדק על מה שאנחנו עושים.

נתן דטנר: זה אבסורד.

נתן דטנר: הרי השגרירים הכי טובים של המדינה הזאת זה בתרבות, במדע ובספורט.

נתן דטנר: השגרירים הכי טובים שאתם, חברי הכנסת והשרים רצים להתהדר בהם, זה מדע, תרבות וספורט.

נתן דטנר: אני לא רוצה להזכיר את הקפיצה של שרה מסוימת על דוכן באולימפיאדה או טלפונים של ראש-הממשלה לכל מבצע תרבות, והקולנוע הישראלי שרץ וחוגג בכל פרס, אבל טלפונים להרים ולהתהדר, בזה יודעים.

נתן דטנר: אז אתה בא לכאן ואתה שומע את המספרים האבסורדיים האלה שבאמת אתה שואל לשם מה אתה נמצא כאן.

נתן דטנר: התרבות בישראל פורחת למרות הממשלה ולא בגלל כי מדובר פה באנשים שהם משוגעים לדבר.

נתן דטנר: תרבות זה לא מקצוע אלא זאת דרך חיים.

נתן דטנר: לכן מה שלא תעשו, אנחנו נקום, נחיה ונעשה כי זה הצורך שלנו.

נתן דטנר: אנחנו מאמינים בזה, זאת המהות שלנו.

נתן דטנר: זאת גם המהות של מדינת ישראל.

נתן דטנר: אם אנחנו נצטרך לבוא לכאן כל פעם מחדש ולהתבזות כדי לשמוע אדם שעושה את מלאכתו נאמנה והוא השליח לצורך העניין – ואין צורך להרוג את השליח – אבל כל פעם נופלת איזושהי בדיחה מסוימת של קיצוץ פה וקיצוץ שם, אנחנו באים ואומרים אפשר, אפשר ואפשר.

נתן דטנר: אי אפשר יותר.

נתן דטנר: אני כבר לא יודע מה לעשות, אני מודה.

נתן דטנר: אני מתחנן לפניך כבוד השר, תישאר.

נתן דטנר: אם אנחנו מנהלים מאבק, שלפחות יישאר איזה שר אחד אתנו למשך כמה שנים למאבק כדי שהיום תהיה פגישה ובשנה הבאה ישב שר חדש ונצטרך להסביר לו עוד פעם מחדש, אבל זה כמובן לא רק תלוי בך אלא תלוי בעוד דברים אחרים.

גאלב מג'אדלה: אני התחייבתי.

גאלב מג'אדלה: כל שתלוי בי, לא אקבל שם שדרוג כי המשרד הזה עבורי הוא השדרוג הטוב ביותר.

נתן דטנר: אנחנו מאוד שמחים לשמוע.

נתן דטנר: אנחנו מקווים שהשדרוג הזה גם יעזור לשדרג אותנו.

נתן דטנר: רציתי לומר שאני מאוד מתחנן, אבל לא אומר זאת משום שאני חושב שהושפלתי מספיק.

נתן דטנר: אני אומר לכם, זה בדמנו הדבר הזה.

נתן דטנר: אם אנחנו לא נדאג אחת ולתמיד שיהיה כאן

נתן דטנר: חוק לתרבות ואז לא נצטרך לבוא לכאן ולהצטדק על עצם קיומנו, באיזשהו שלב יבואו המלים נחזיר את המפתחות – וכבר אמרתי את זה פעם באיזשהו מקום אחר ועוררתי הרבה מאוד זעם.

נתן דטנר: אני מאוד רוצה להחזיר את המפתחות אבל אני לא יכול ואני לא מסוגל.

נתן דטנר: זה בדמי הדבר הזה ואני אף פעם לא אחזיר לכם את המפתחות.

נתן דטנר: אתם לא ראויים למפתחות האלה בינתיים, כך שהמפתחות נשארים אצלי ואני אעשה עם זה כמה שאני ארצה, כמה שאני יכול ותודה רבה לכם.

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את ההגדרה שהאוצר ניצח את התרבות בישראל.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שזה מה שקרה השבוע בממשלה וזה עצוב מאוד.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נילחם עכשיו בשביל התקציב הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: אין מה לעשות, את זה צריך לעשות.

מיכאל מלכיאור: נילחם יחד עם שר התרבות.

מיכאל מלכיאור: רק להראות לכם איך אפשר אחרת.

מיכאל מלכיאור: נושא הספריות הוא תקציב הרבה יותר קטן אבל תקציב חשוב.

מיכאל מלכיאור: לאורך שנים האוצר קיצץ וקיצץ ובסוף מה שנשאר, מתוך תקציב של 190 מיליון, האוצר נתן 19 מיליון.

מיכאל מלכיאור: אמרתי שכאן צריך לעשות שינוי מהותי ולא משהו חד-פעמי וכך אנחנו בדיוק חייבים לעשות כאן.

מיכאל מלכיאור: גיבשנו עכשיו הסכם על פני שש שנים עם תוספת בכל שנה שתגיע עד ל-50 אחוזים מהתקציב וזה סגור בסכומים ולא יכולים לשנות.

מיכאל מלכיאור: אגב, כל שנה תוספת של יוקר מחיה וכולי, כך שבעוד שש שנים, עם תוספת שווה כל שנה, הסכום יגיע ל-85 מיליון מהאוצר וזה כתוספת נטו לתקציב של המשרד בלי שחל על זה קיצוץ רוחבי או קיצוץ כלשהו אחר.

מיכאל מלכיאור: זאת הדרך ואין משהו אחר.

מיכאל מלכיאור: זאת הדרך בה אנחנו יכולים להבטיח שבצורה סבירה אנחנו נהיה חלק מהעולם התרבותי, כאשר גם המדינה לוקחת אחריות.

מיכאל מלכיאור: לא נגיע לאחוז אחד לפחות, שזאת המלצת הגופים הבינלאומיים שעוסקים בדבר, אולי נגיע, מה שאני הייתי רוצה שנגיע, על פני מספר שנים, לחצי אחוז מתקציב המדינה ואז נהיה במקום אחר, אבל כרגע אנחנו לא נמצאים אפילו בשני פרומיל, ואין דבר כזה בעולם.

מיכאל מלכיאור: גם בעולם היותר תרבותי והפחות תרבותי, אין מקום שנותנים סכום כזה לנושא התרבות.

אבשלום וילן: חצי אחוז זה מיליארד וחצי שקלים.

מיכאל מלכיאור: את החשבון הזה גם אני יודע לעשות.

מיכאל מלכיאור: זה לפחות המינימום.

מיכאל מלכיאור: ישראל גם מחויבת לחלק מההסכמים הבינלאומיים.

אבשלום וילן: אתם הצבעתם בעד התקציב.

אבשלום וילן: מי כמוכם יודע כמה קשה מה שמציע היושב-ראש להיאבק, ואני לא מבין, יש לכם גיבושים וכל מיני דברים.

אבשלום וילן: למפלגת העבודה זה לא דרך להרים ולעשות עליו קרב?

אבשלום וילן: למה נכנעתם באותו ערב?

אבשלום וילן: מה קרה?

אבשלום וילן: תילחמו.

אבשלום וילן: את חוק הקולנוע לא העברנו כאן מכל סיעות הבית בניגוד לממשלה?

אבשלום וילן: ותראה מה התוצאות.

אבשלום וילן: כאשר אתה מביא תקציבים, יש גם תוצאות.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך.

אבשלום וילן: בגיבוש הבא דברו על זה.

עופר סלע: אני רוצה לדבר על המשמעות של מה ששמעתי כאן היום עבור גופי הפריפריה ואולי אפילו חשוב מכך, עבור תושבי הפריפריה.

עופר סלע: מה שקורה כאן הוא גזר דין מוות, ולמרות הדברים של נתן, שאני לא יכול להתווכח אתם, בתחום הזה חיים משוגעים ואף אחד לא יחזיר מפתחות כי ראשית, אין כנראה מי שייקח אותם ושנית, כי מזה אנחנו חיים.

עופר סלע: המשמעות היא שמחר בבוקר שוב אין משכורות.

עופר סלע: אתם צריכים לדעת שלא רק שבפריפריה פועלים גופים יוצרים – תזמורות, תיאטראות, להקות מחול, מוזיאונים ואחרים – ומעסיקים עובדים רבים, מוסדות התרבות בישראל מקיימים כמחצית מפעילותם הכוללת, גם אם הם יוצרים אותה במרכז הארץ, בפריפריות.

עופר סלע: הדבר הראשון שייפול זה האוטובוס שלוקח או את התיאטרון ממרכז הארץ להופיע בבאר-שבע או את הגופים שחיים בבאר-שבע וגם ככה בקושי חיים.

עופר סלע: שמעתי היום על תקציב 2007.

עופר סלע: אני לא יודע איך אפשר לנשום עד 2008 עם מה שנאמר כאן.

עופר סלע: מה ששמעתי עכשיו על 2007 זה לומר לחברה הנהדרת שבאה אתי לכאן והיא 40 שנים כנרת ומשתכרת שכר מינימום במשרה מלאה בתזמורת, שכר מינימום אדוני, שאני לא יודע איך אני אשלם את משכורתה מחר.

עופר סלע: אני עכשיו לא מדבר דווקא על הגוף שאני מנהל אלא אני מדבר על כולנו.

עופר סלע: הרי מרביתו של התקציב, מרביתו המוחלטת, הולכת לשכר עבודה לאומנים שהוא כמו שתיארתי לפני רגע.

עופר סלע: אני חושב שאם לא נצליח לתת לנו אופק תכנוני במסגרת של חוק תרבות, אופק תכנוני שגם יתייחס לצרכים האובייקטיבים, לצרכים האמיתיים.

עופר סלע: עובדים בתעשייה הזאת במעגל הראשון מעל 20 אלף אנשים, במעגל השני, נותני השירותים, עובדים מעל ל-100 אלף אנשים.

עופר סלע: 8 מיליון איש אנשים קונים כרטיסים למופעי תרבות בישראל.

עופר סלע: רבותיי, זה לא האוצר.

עופר סלע: יש בעל בית או אמור להיות בעל בית בממשלה.

עופר סלע: אני קורא מכאן לראש-הממשלה ואומר לו, אדוני, גם בזה אתה חסר אחריות.

עופר סלע: זה חוסר אחריות ואנחנו לא יודעים להצטלם בתור המסכנים שכולם רצים אחריהם אבל ביום שלא תהיה תרבות בישראל, והיא הולכת ודועכת, בגלל המדיניות הכושלת שמובילה הממשלה הזאת, בגלל חוסר היכולת שלה לתת אופק תכנוני אלמנטארי לגופים, אני לא יודע איך אנחנו ניראה.

עופר סלע: רק אתמול ראינו את האימהות שהלכו וישבו בסלון של ראש-הממשלה ובבית הנשיא בקשר לאלימות ברחובות.

עופר סלע: מי משנה את החברה אם לא התרבות?

עופר סלע: האלטרנטיבה היא אנחנו או סכינאות ברחובות או תרבות שוליים?

עופר סלע: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מזכיר שזו השנה לכאורה שמספרים לנו כולם שהיא השנה הכי עשירה שהייתה אי פעם לישראל.

גאלב מג'אדלה: השאלה למי.

גאלב מג'אדלה: יש עדיין 50 אחוזים מתחת לקו העוני.

מיכאל מלכיאור: אני מתכוון עשירה לקופת האוצר.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על ה-18 מיליארד שהיום יושבים בקופת האוצר על עודף גבייה השנה וכאן אנחנו מדברים על 3 מיליון פה ועל 4 מיליון שם.

עידו תדמור: אני חייב לומר שאני מחזק את דבריו של נתן ידידי.

עידו תדמור: אני מרגיש שאני פשוט נבוך להמשיך ולדבר על אותם דברים שדיברנו עליהם כל כך הרבה שנים והם כל כך ברורים.

עידו תדמור: רק בשנה האחרונה השתתפתי בלמעלה מ-10 פסטיבלים שקשורים במחול ובקולנוע ואני רואה את מה שהתרבות הישראלית עושה בעולם, איך היא משנה דברים, איך היא נוגעת באנשים ולאו דווקא בקהילה היהודית אלא בכלל בקהל הרחב, וכל פעם מחדש אני נפעם ונרגש עד כמה הדברים שאנחנו עושים כאן בארץ הם נפלאים ונהדרים.

עידו תדמור: יחד עם זאת, עוד יותר מפחיד אותי לחשוב שבשנת 2015 אנחנו נשב ונדבר על אותם דברים שאנחנו מדברים עליהם היום מכיוון שאתם באים והולכים ואנחנו כבר מותשים מהמאבק הזה במשך שנים.

עידו תדמור: אנחנו לא באים והולכים.

עידו תדמור: אנחנו כאן הרבה מאוד שנים ואנחנו כנראה גם נהיה כאן עוד הרבה מאוד שנים.

עידו תדמור: אני דווקא רציתי להוסיף על הדברים של נתן ולספר שבנסיעות שלי בחוץ לארץ אני נפגש עם הרבה מאוד אומנים ישראלים שיושבים היום בחוץ לארץ, עזבו את הארץ בגלל שהם באמת עברו כבר את כל מה שאפשר לעבור והם עוזבים את הארץ כדי לנסות את מזלם בחוץ לארץ.

עידו תדמור: לרוב הם מצליחים שם מכיוון שהם באמת מאוד מוכשרים והם עדיין ממשיכים לייצג אותנו בדרכם, בין אם זה בקולנוע, בין אם זה בתיאטרון, משחק, טלוויזיה, מחול בוודאי.

עידו תדמור: אני חייב לומר שאני המום מעצם העובדה שהגענו לכאן כולם ובעצם אף אחד לא יודע מה קורה.

עידו תדמור: אתה מבשר לנו על כך שהכול ברור והמספרים קיימים, אבל אני לא חושב שמישהו באמת יודע מה קורה.

עידו תדמור: איך אנחנו יכולים לבוא ולהילחם מול משהו שהוא בעצם לא ממש קיים?

עידו תדמור: מול משהו שהוא בעצם לא ברור?

עידו תדמור: אני חושב שכאשר אנחנו מגיעים לפגישה הבאה, במידה ותהיה פגישה כזאת, אנחנו צריכים לבוא למשהו כבר ברור ומוחלט כדי שנוכל לדעת מול מה אנחנו בעצם עומדים.

עידו תדמור: אין הרבה מה להוסיף מכיוון שהדברים באמת ברורים.

עידו תדמור: כמי שהתחיל במחול בתור יוצר עצמאי כבר חוויתי גם את העוני וגם את מתחת לקו העוני, וגם עשיתי מעבר לתחום הטלוויזיה, לתחום המסחרי יותר, כדי לשרוד.

עידו תדמור: אני חושב שבמידה מסוימת זה בעוכריי מכיוון שהייתי הרבה יותר שמח לבוא מהתחום של האומנות ולייצג את המדינה מהתחום הזה.

גאלב מג'אדלה: אני עדיין מתעקש לומר שאנחנו ברורים מאוד.

עידו תדמור: אתם ניהלתם כאן חצי שעה של דיון כאשר בעצם אף אחד לא יודע מה קורה.

גאלב מג'אדלה: עם כל הכבוד לתקציבן, למספרים ולהסבר המקצועי, אני עדיין מתעקש שהתקציב שלנו הוא 430 מיליון וחל עליו קיצוץ של 17,110 מיליון שקלים.

עידו תדמור: האם אנחנו יכולים להיות בטוחים ולסמוך עליכם שאתם תקיימו את המלחמה האמיתית?

גאלב מג'אדלה: אל תערבב שני דברים.

גאלב מג'אדלה: ללכת יחד לקרב, אנחנו הולכים בכל תנאי ובכל מצב.

גאלב מג'אדלה: זה לא נושא לוויכוח או לדיון.

גאלב מג'אדלה: אני עדיין מתעקש, עם כל הכבוד לאנשי המקצוע ולספרים, כי אני ניהלתי את כל הקרבות בלילה המפורסם.

גאלב מג'אדלה: הפרטים כאן לא חשובים ואני לא רוצה להיכנס אליהם, כי הם לא כל כך ראויים לפורום הזה, איך נעשו הדברים, ולצערי מה השיטות שצריך לעשות כדי לשמור על המצב הקיים.

גאלב מג'אדלה: אני עדיין מתעקש שהתקציב שלנו בשנת 2008 הוא 430 מיליון והצלחנו, למרות הקיצוצים בשנת 2007, לחזור ל-430, אבל אחרי שהצלחנו להחזיר ל-430 חל עליו הקיצוץ של שלושה אחוזים שהוא 17,110 מיליון שקלים.

גאלב מג'אדלה: התרבות, 3 אחוזים, זה 13 ומשהו מיליון, אבל הקיצוץ בתקציב המשרד כולו הוא 17 מיליון.

מיכאל מלכיאור: לי זה לא ברור.

מיכאל מלכיאור: אם אתה מתקן אותו, זה ברור, אבל תגיד שזה מה שקורה.

מיכאל מלכיאור: לי זה לא ברור.

גאלב מג'אדלה: אנחנו התחלנו את הדברים כאשר אמרנו שאנחנו משרד המדע, התרבות והספורט.

גאלב מג'אדלה: אתכם מעניין התרבות.

מיכאל מלכיאור: אתה מדבר על תקציב התרבות בלי קולנוע, בלי מדע, בלי ספורט.

גאלב מג'אדלה: אתה לא יכול כי המאבק שלנו על קיצוץ 17,110 מיליון.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שאני מבין מהשר, ואני רוצה שנדע את זה, אנחנו מדברים עכשיו על 430 מיליון מינוס 12 מיליון שזה הבסיס לדיון שלנו.

גאלב מג'אדלה: 12 מיליון שהם שלושה אחוזים בתרבות, אבל 3 אחוזים בכל המשרד זה 17,110 מיליון.

מיכאל מלכיאור: לפני רגע אמרת שזה 38 מינוס 17.

גיא אטיאס: הקיצוץ נלקח מבסיס מסוים.

גיא אטיאס: הבסיסים הועברו להחלטת הממשלה.

גאלב מג'אדלה: תאמר כמה התקציב לשנת 2008.

מיכאל מלכיאור: מה היום התקציב?

גיא אטיאס: 430 מינוס קיצוץ של 3 אחוזים.

גאלב מג'אדלה: גיא, עם כל הכבוד, את החברים כאן לא מעניינים השלבים, לא קיצוץ ראשון ולא קיצוץ רוחבי, הם גם לא רוצים להבין מה זה רוחבי ומה זה פלט, זה לא מעניין אותם והם לא רוצים להבין את זה, ובצדק.

גאלב מג'אדלה: זה לא מעסיק אותם והם לא אנשי המקצוע בתחום הזה.

גאלב מג'אדלה: אותם מעניין 430 מינוס שלושה אחוזים.

גאלב מג'אדלה: בכל המשרד זה 17 מיליון ובתרבות זה 12 מיליון.

גאלב מג'אדלה: זה מה שמעניין אותם והשאר לא מעניין אותם.

נתן טל: אני מנהל להקת המחול הקיבוצית שהיא גם להקה מובילה בישראל, היא גם להקה שבאה מהפריפריה וגם להקה שזוכה לייצג את מדינת ישראל בכבוד רב והייתי אומר ללא כל פרופורציה למה שניתן במדינת ישראל לתרבות.

נתן טל: אנחנו מדברים על תרבות אבל אנחנו נתקלים בחוסר תרבות שלטונית ממדרגה ראשונה.

נתן טל: עד כדי כך נכשלנו בתרבות במדינה, שזה כמובן חלחל לתרבות השלטונית ואומר למה אני מתכוון.

נתן טל: קודם כל, לא מקובל עלי שבמקום בו נמצאת הסמכות, בכנסת ובממשלה, מאשימים את האוצר כילדים הרעים.

נתן טל: ההכרעה וההחלטה היא בידי הממשלה.

נתן טל: החקיקה היא בידי הכנסת.

נתן טל: זה שאין חוק תרבות, זה למרות שהוצג חוק כזה כבר שלוש פעמים ועבר קריאות טרומיות, ביניהן של יושב-ראש ועדת החינוך משנת 1999, אברהם בורג, והחוק הזה עבר קריאה טרומית וכל אחד בכנסת יודע שטרומית זה כלום, זה כולם מצביעים בעד, ואם אין קריאה ראשונה, לא חל עליה חוק הרציפות.

נתן טל: אני מאוד שמח שאולי הסיטואציה שאנחנו חשים בה היום תוביל להכרה שצריכה להיות חקיקה ראשית, ואין חקיקה בגלל האוצר אלא אין חקיקה בגלל שהכנסת לא חוקקה.

נתן טל: לבושתנו אנחנו מתקרבים לפרומיל מתקציב המדינה כי תקציב המדינה גדל וגדל והוא כבר עבר את ה-300 מיליארד ותקציב התרבות, כפי ששמענו, לפי מה שגיא הסביר לנו, מתקרב ל-300 מיליון.

נתן טל: חשבון הכי אלמנטרי שאפילו גם אומנים יודעים אותו, הבעיה היא רק אפסים אבל זה פרומיל.

נתן טל: דבר כזה לא יעלה על הדעת.

נתן טל: אני רוצה לגעת בשני דברים אחרים.

נתן טל: אמר השר שטרית בהחלטת הממשלה שהייתה לפני שנה וחצי, החלטה שדיברה על חמש שנים, שהסכם זה מבטל את המצב שהתרבות היא בת ערובה בידי המפלגות והיא תלויה בסחיטה פוליטית וכולי.

נתן טל: ניסינו להגיע להסכם שאנחנו לא אהבנו אותו, הוא היה נמוך מתקציבי 2001, הוא היה נמוך ריאלית מתקציבי 2001, יש גם גידול טבעי בתקציב, ובוודאי באחוז הוא ירד משנה לשנה, למרות זאת קיבלנו כי אמרנו שכדי לא להיות בסחיטה הזאת ובפלט הזה ובפלט ההוא ובכל מיני דברים כאילו נורא מסובכים – זה כמעט כמו אקטואריה, שאף אחד לא מבין וכולם מדברים עליה – את השורה התחתונה, כל אחד יודע.

נתן טל: אני רוצה להביא אלמנט שקיים בכל הסיפור.

נתן טל: תקציבי התרבות לשמחתי מחולקים היום גלוי, שקוף, הם לא תקציב של משרד.

נתן טל: משרד התרבות, חלקו בתקציב הוא קטן מאוד.

נתן טל: אלה תקציבים לחלוקה לגופי האומנות של מדינת ישראל וכולם כמעט הולכים למשכורות לאנשים.

נתן טל: הם לא מכסים את המשכורות של הגופים האלה, אין ספק שהם לא מכסים, אבל הם בסיס המשכורת לגופים האלה.

נתן טל: גם אם הוא יקבל את כל התקציב שמגיע לתזמורת שלו, זה לא מספיק למשכורת אבל זה הבסיס וזה הלחם של המשכורת.

נתן טל: צריך לדעת שאנחנו כעמותות ולפי הקריטריונים מחויבים בחתימת חוזה עבודה עם כל האומנים ועם כל העובדים.

נתן טל: בלהקות ובכל הגופים יש לפחות 50 אחוזים אנשים שהם לא אומנים אלא אנשים שעובדים, טכנאים, מעצבים וכולי.

נתן טל: אנחנו מחויבים לחוזים אתם, חוזה עבודה כמקובל במדינת ישראל כאשר השכר צריך להעלות מדי פעם.

נתן טל: עכשיו הייתה החלטה רוחבית עם ההסתדרות על חמישה אחוזים תוך שנה וחצי העלאת משכורות.

נתן טל: מאתנו מצפים שנעמוד בחוזים האלה ומנגד נקצץ, כל שנה נקצץ.

נתן טל: גילינו עכשיו שיש קיצוץ משנת 2000 בסכום של 90 מיליון שקלים, כלומר, ב-20 אחוזים.

נתן טל: אם משרד התרבות אחראי על העניין, הממשלה אחראית, היא צריכה לומר לנו המנהלים שאנחנו עומדים תחת קריטריונים בשכר שלנו שלא עלה ולא גבה מזה 4-5 שנים לפי דוח ניצני.

נתן טל: אנחנו צריכים לדעת מה לעשות עם זה.

נתן טל: אתם אומרים לנו לפטר, להוריד את המשכורות, מה לעשות?

נתן טל: בקריטריונים אנחנו מקבלים כסף על מספר הצגות, על מספר המשתתפים בהצגות, על מספר הטכנאים בהצגות.

נתן טל: זאת אומרת, הקריטריונים האלה, יש אמירה בהם שלא יפחת תקציבה של להקה משנה לשנה ב-10 אחוזים בגלל הקריטריונים.

נתן טל: לפני שמגיעים לקריטריונים, מורידים פלט כזה ופלט אחר, ואז איך אפשר בכלל לקבל את הקריטריונים?

נתן טל: יש פה מצב שהוא בלתי אפשרי בתרבות של ניהול ודיבור.

נתן טל: אני רוצה לומר עוד משהו.

נתן טל: נתן כל כך התרגז ולכן כנראה לא אמר את הנקודות היותר משמעותיות.

נתן טל: נהוג לצייר את התרבות כמקשטת את חיינו, עושה להם ערכים, נותנת את המשמעות, הפרח מול הלחם וכולי.

נתן טל: מה לעשות, בתרבות חיים.

נתן טל: עד שהיא נותנת למישהו פרח, מישהו מזבל, מישהו משקה, מישהו מגדל ובסוף יש אולי פרח לקשט בו ולהתפאר בפסטיבל כזה או פסטיבל אחר.

נתן טל: יש פה בעיה של לחם, אבל אני רוצה לומר יותר מזה.

נתן טל: כאשר ציין כאן התקציבן את הקיצוצים, הם נעשו בגלל שהממשלה החליטה להעלות את שכר המינימום.

נתן טל: הממשלה החליטה לעשות סל תרופות, הממשלה החליטה לטפל בכל מיני נושאי רווחה ואין מודעות שאנחנו עוסקים בציבור ענק של מפרנסים בתחתית הסולם.

נתן טל: הבסיס לשכר הוא שכר המינימום בגופי האומנות.

נתן טל: הוא הבסיס.

נתן טל: הלא גם חוקית אני כמלכ"ר לא יכול לתת שכר נמוך משכר המינימום.

נתן טל: כך שמבקשים מאתנו דבר שהוא בלתי אפשרי.

נתן טל: הערה אחרונה.

נתן טל: אנחנו ב-2007, סוף אוגוסט, עוד ארבעה חודשים לתקציב.

נתן טל: לא יעלה על הדעת שאנחנו שאמורים להציג מאזן לא גירעוני לא יודעים את התקציב לשנת 2007.

נתן טל: אתה אמרת עכשיו את התקציב המדויק לכאורה, אבל אני לא יודע מה תקציבי ל-2007 ואני לא יודע איך אני אגמור את השנה.

נתן טל: בינינו יש מי שצריך לשלם משכורות ב-9 בחודש, יש מי שצריך לשלם משכורות ב-1 בחודש, ומדובר לא בתרבות, לא באומנות ולא ביצירה אלא מדובר בפרנסה.

מיכאל מלכיאור: אלה נקודות מאוד חשובות.

מיכאל מלכיאור: לצערנו גם העלאת שכר המינימום שאנחנו כמובן עומדים על זה, ואני בטוח שכולכם שותפים לעניין, גם זה מאוד קשור להרבה אומנים בישראל שזה השכר שלהם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להוסיף כקוריוז.

מיכאל מלכיאור: פעם אחרונה שהייתה לי את הזכות לראות את להקת המחול הקיבוצי, את הבלט של נתן טל, זה היה בנורבגיה בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: להופעה שלה הגיעה צמרת הממשלה הנורבגית, המלכה ועוד.

מיכאל מלכיאור: שם דיברו אתי אולי משרד התרבות כאן ישתתף בהוצאה להביא את הלהקה לנורבגיה כי הם בטוחים שזה חלק מההסברה הישראלית והפצת התרבות הישראלית ברחבי העולם.

מיכאל מלכיאור: אמרתי שאני חושב שלא כדאי להעלות את זה כרגע עם משרד התרבות.

נתן טל: אנחנו שומעים עכשיו היינו ספורטאים, שזה יושבים מול הטלוויזיה וצופים איך גויים שחורים קולעים לסל.

נתן טל: אנחנו מאוד מתאמצים לעבור מינימום אולימפיים כדי שמישהו יוכל להיכנס לחצי גמר באיזו אולימפיאדה ואז בישראל מרימים אותו על כפיים, ואם מדובר במדליה, איזה שר ייסע לקבל אותה, במקרה זה שרה.

נתן טל: בתחום התרבות אנחנו כבר מזמן בליגת העל.

נתן טל: הלהקות הישראליות מוזמנות לטופ של האולימפיאדות בעולם.

נתן טל: אנחנו בקלי קלות נמצאים בבייג'ין בשנה הבאה ולא צריכים לעבור שום מינימום אולימפי כי כבר עברנו אותו.

נתן טל: ברמת ההישגים בואו לא נתבלבל, התרבות היא בטופ שהיא יכולה לייצג את מדינת ישראל יותר אפילו מהנשק שלה ובטח מהספורט.

אבשלום וילן: לא הייתי מציע לך להתחלף עם תקציב הספורט.

קריאה: הספורט מקבל מה-טוטו.

יחיעם פלד: שלום, אני מנגן בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון שהיא אחת התזמורות המובילות בארץ והיא גם התזמורת של האופרה.

יחיעם פלד: אני חבר בתזמורת הזאת כעשרים שנה.

יחיעם פלד: ארבעים שנה אני בתחום.

יחיעם פלד: תרשו לי לפתוח בסיפור קטן שימחיש קצת את המצב שאנחנו כולנו חיים אותו.

יחיעם פלד: מאסטרו אחד, מנצח גדול, נכנס לסוכנות רכב להזמין לעצמו מכונית חדשה.

יחיעם פלד: בפתח הסוכנות מקבל אותו מנהל סוכנות הרכב ואומר לו אדוני המאסטרו, מה אני יכול לעשות עבורך.

יחיעם פלד: הוא אומר לו, יפה, איך אתה יודע שאני מאסטרו?

יחיעם פלד: הוא אומר לו שלפני כעשרים שנה אני הייתי אצלך טרומבוניסט בתזמורת ואתה פיטרת אותי והנה היום יש לי את הסוכנות.

יחיעם פלד: משם הוא נוסע לבטח את האוטו ומגיע לסוכנות ביטוח, בפתח סוכנות הביטוח מחכה לו מנהל סוכנות הביטוח ואותו אדם אומר לו שהיה אצלו חצוצרן ראשון במשך שלושים שנה, העפת אותי, הנה אני היום.

יחיעם פלד: כשהוא חוזר הביתה ומחנה את המכונית, ליד פחי האשפה יוצא איזה קלושר, איזה סמרטוטר ואומר לו שלא יעמיד פה את הרכב כי ישרטו לו אותו.

יחיעם פלד: אומר לו המאסטרו, גם אותך העפתי לפני עשרים שנה.

יחיעם פלד: אומר לו, לא מאסטרו, אני עוד עובד אצלך.

יחיעם פלד: זה סיפור שהיה יכול להיות שמח אבל הוא קרוב מאוד למציאות שאנחנו חיים היום.

יחיעם פלד: אני מדבר בשם אומנים, מוזיקאים, יוצרים שמשתכרים 4,200 שקלים בחודש שכר מינימום, נדרשים לחזרות בלי סוף, יושבים בטופ של המוסיקה באופרה הישראלית ורצים משם לנקות משרדים, לעבוד בשמירות, ואלה הם האומנים והיוצרים.

יחיעם פלד: בבושה הזאת אנחנו חיים והיום הייתי צריך להיות כאן ולדבר על תוספת, על איך מעלים את המוזיקאים האלה לרמה הזאת בה הם יוכלו להיות גאוות המדינה הזאת וגאוות המקצוע.

יחיעם פלד: במקום זה אנחנו במציאות שכל בוגר אקדמיה היום ייסע ויקבל את מקומו ובכבוד גדול בתזמורות המובילות בחוץ לארץ.

יחיעם פלד: רק לשם דוגמה, בתזמורת הסימפונית של בוסטון, נגן מתחיל מקבל 110 אלף דולר לשנה.

יחיעם פלד: בתזמורת הסימפונית הישראלית שהיא תזמורת מצוינת, נגן מתחיל מקבל כ-50 אלף שקלים בשנה.

יחיעם פלד: זה מביא אותנו למציאות בלתי אפשרית.

יחיעם פלד: אתם מקצצים בתקציבי תרבות, אתם לא מקצצים בתרבות, אתם מקצצים את כוח הייצור, את מי שמייצר את התרבות, את האומנים.

יחיעם פלד: אתם יודעים כמובן שאנחנו נייצר תרבות כי אנחנו לא יכולים לחיות בלי זה, כי אנחנו לא יכולים לחיות בלי ליצור ובלי להיות אומנים, אבל תביאו למצב שאנחנו גם נוכל לחיות מהיצירה הזאת.

יחיעם פלד: זה לא רק שאנחנו מורידים את הרמה, אלא אנחנו לאט לאט סוגרים את הענף הזה שנקרא תרבות.

יחיעם פלד: אנחנו מייצאים אומנים מצוינים לחוץ לארץ ומביאים למצב שבמדינה הזאת לא יהיו יוצרים, לא יהיו מוזיקאים כמו שצריך.

יחיעם פלד: היום התלמידים שלי שבאים אלי ושואלים אותי אם להיכנס לתזמורת, אני לא יכול להמליץ להם על זה.

יחיעם פלד: אני אומר להם לנסוע, לראות את העולם הגדול, שימצאו להם משרה בתזמורת של בוסטון, בפילרהמונית של ניו-יורק.

יחיעם פלד: לשם דוגמה, את הפילהרמונית של ברלין מוביל נגן ישראלי, גיא בראונשטיין.

יחיעם פלד: אנחנו רוצים ליצור מצב שהתזמורות בארץ יוכלו לחיות.

יחיעם פלד: צריכה להיות מידה עצומה של ציניות ושל אטימות כדי להשאיר את המצב של המוזיקאים, היוצרים והאומנים כמו שהוא היום.

יחיעם פלד: אז כאשר מישהו בא לחוקק חוקים, תנו את הדעת אם אנחנו מדינה מתקדמת, מדינת תרבות או שאנחנו הולכים להיות איזה סוג של עולם שלישי בלי תרבות ובלי יוצרים.

אלכס מילר: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, לא פעם אני כבר מופיע כאן בדיונים בוועדת החינוך בנושאים שקשורים לתרבות ואנחנו מודעים לכל הקיצוצים שיש במשרד התרבות, המדע והספורט.

אלכס מילר: כמובן שכחברי כנסת, ולא משנה מאיזה הצד הפוליטי אנחנו באים, אנחנו חייבים להילחם וחייבים לתמוך, וגם חייבים לחשוב איך עושים את זה.

אלכס מילר: בנושא הקיצוץ, אני מאמין שבעבודה משותפת נצליח לעשות שינויים עד שהתקציב יעבור סופית ואני מקווה מאוד שנקיים דיון בהקדם בשיתוף עם ועדת הכספים כי שם בסופו של דבר עושים את השינויים.

אלכס מילר: אני אבקש גם מיושב-ראש ועדת הכספים שיבדוק אפשרות לקיים ישיבה משותפת עם ועדת החינוך בנושאים האלה.

אלכס מילר: אני מבקש אדוני השר ואדוני היושב-ראש לבדוק את הנושא שדיברנו עליו קודם.

אלכס מילר: היו לנו כאן דיונים גם על קריית שמונה, שם כל נושא התרבות הגיע למעמד שאי אפשר להאמין מה קורה שם.

אלכס מילר: גם היכל התרבות בדרך לסגירה, גם נושא הקולנוע, ואנחנו ישבנו ודיברנו כאן בוועדת החינוך על התזמורת בירושלים, על רשות השידור שלא מתנהלת כמו שצריך.

אלכס מילר: יכול להיות שכדאי לבדוק את הדברים האלו שקשורים למשרדים אחרים שאתם עובדים אתם בשיתוף וגם עם הרשויות המקומיות בערים כאלה ואחרות שהגיעו למצב שאיכשהו מקצצים ולא מעבירים את אותם כספים אליהן אתם מעבירים לטובת הפעילות.

אלכס מילר: גם הנושא הזה אני חושב שיכול איכשהו בדרך כזו או אחרת, באותן ערים בהן יש ממש בעיות גדולות, ניתן לבדוק וניתן למצוא פתרונות גם דרך הצינור הזה.

אלכס מילר: אני מבין את הייאוש, אני מבין את המצב אליו הגעתם.

אלכס מילר: חברי הכנסת נבחרים, באים לכאן ובתדירות של שנתיים וחצי מתחלפים ואילו אתם כל שנה כאן.

אלכס מילר: אם צריך לחוקק חוק, לפחות ננסה לחוקק אותו.

אלכס מילר: בשנה האחרונה הצלחנו לחוקק חוקים שעד היום לא עלה בדעת האנשים שהחוקים האלה יעברו.

אלכס מילר: אני מקווה מאוד שנצליח לקדם גם את חוק התרבות מעבר לקריאה הטרומית.

אלכס מילר: אנחנו בישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, ואני מנצל את ההזדמנות ומאחל לנבחרת ישראל לנצח במשחק היום.

אלכס מילר: אני לא יכול להבטיח לכם שום דבר, אבל לפחות ננסה.

מיקי גורביץ: אני מנהל אומנותי של תיאטרון החאן אבל אני רוצה לומר שלושה משפטים לא כמנהל אומנותי של תיאטרון החאן אלא כאזרח במדינה הזאת.

מיקי גורביץ: אני חושב שמדינה אחראית לספק לתושבים תרבות, כמו שהיא אחראית לספק להם ביטחון ובריאות.

מיקי גורביץ: כמו שמדינה לא תאמר לאנשים שיגנו על עצמם או תשלח אנשים לחפש לעצמם רופאים וכסף, אני חושב שמדינה כמו מדינת ישראל לא יכולה לסמוך על כוח הקנייה של צרכני התרבות כדי להחזיק תרבות.

מיקי גורביץ: התוצאה של זה היא הידרדרות הולכת ומתמשכת בתרבות הישראלית.

מיקי גורביץ: זה תהליך שקיים היום והוא הולך וגדל והתרבות הולכת ומידרדרת משנה לשנה.

מיקי גורביץ: אם לא יהיה כאן שינוי ממשי, המדינה הזאת תלך לאבדון.

מיכאל מלכיאור: דברים קשים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להוסיף ולומר שלך יש עוד בעיה שגם מוחקים את התקציב ירושלים שעוד היית מקבל משם קצת.

מיקי ורשביאק: אני מנכ"ל ניסן נתיב בתל-אביב וירושלים.

מיקי ורשביאק: למרות שלא קיבלתי באופן רשמי, אני רוצה לייצג כאן את כל בתי הספר לאומנויות בארץ.

מיקי ורשביאק: בוגרים שלנו מוצאים את עצמם לפני ומאחורי המצלמה או במחול או בכל מיני סוגי אומנויות אחרים וכל זה על מנת ליצור את השלם הזה שבסופו של דבר, כמו שציין כאן נתן טל, מגיע אחר כך הפרח ואפשר להתהדר בו בפסטיבלים בינלאומיים.

מיקי ורשביאק: בתי הספר לאומנות בארץ מתמודדים היום עם בעיות בלתי אפשריות.

מיקי ורשביאק: הם קודם כל מקבלים אליהם תלמידים מתוך מערכת חינוך שהיא שונה לחלוטין מאשר הייתה פעם.

מיקי ורשביאק: אנחנו מקבלים תלמידים מתוך מערכת חינוך שמחנכת את התלמידים ללמוד כדי להצליח בבחינות ולא ללמוד כדי לדעת.

מיקי ורשביאק: באקס-קוריקולום שלהם, התלמידים האלה, הראש שלהם מנופח משעשועוני טלוויזיה כמו האם אתה יותר חכם מתלמיד כיתה ו' וכיוצא באלה.

מיקי ורשביאק: התרבות בארץ מצליחה בזכות עבודה סזיפית שעושה צוות מורים בבתי הספר האלה, שעובד בתנאים כמעט בלתי אפשריים, שאחרי עשרות שנים מורים מגיעים למצב שאין להם פת לחם לאכול והם צריכים לבקש את העזרה של הסטודנטים שלהם בעבר כדי שהם יצליחו להתקיים.

מיקי ורשביאק: אנחנו שאמורים לתת את העתיד של התרבות בארץ, אנחנו לא מצליחים להתמודד עם העבר.

מיקי ורשביאק: אני חייב לומר כמה מלים על מה שהתרחש כאן קודם.

מיקי ורשביאק: מה שראינו כאן קודם, שאפשר לייחס את זה למערכון של דז'יגאן ושומכר בזמנו, או של הגשש החיוור, אתם צריכים להבין שכל דבר כזה שציין כאן התקציבן, שזה מגיע אלינו, זה אומר כינוס של ועד מנהל, הצעת תקציב חדשה, תעשה את זה מהר כי אחרת לא תספיק לקבל את הכסף.

מיקי ורשביאק: אנחנו נמצאים לקראת סוף שנה ואף אחד לא יודע מה היה.

מיקי ורשביאק: אין שום דרך שאתה יכול לתכנן עבודה.

מיקי ורשביאק: אתה פשוט עסוק בכיבוי שריפות כל הזמן ואתה לא עושה את עבודתך.

מיקי ורשביאק: הדבר הזה צריך להשתנות, ואני בדעה שלא יעזור שום דבר אלא אך ורק החוק.

מיקי ורשביאק: את החוק הזה צריך לחוקק חברי הכנסת.

מיקי ורשביאק: האוצר הוא לא ריבונו של עולם, הוא לא משהו מתה-פיזי אלא האוצר הזה הוא משהו שאנחנו צריכים להיכנס ולשלוף בפינצטות את השמות של האנשים שעושים לנו את הדבר הנוראי הזה במשך שנים ומשפילים אותנו לבוא לכאן כל שנה ולעשות את מה שאנחנו עושים היום ולהוקיע אותם בציבור ואת חברי הכנסת שלא יהיו בעד הדבר הזה, אנחנו גם כן נוקיע בציבור כי הם אלה שמונעים את ההתפתחות של התרבות במדינת ישראל.

שמואל עצמון: הכנתי דברים, אבל תוך כדי הדיון החלטתי שאני זורק אותם ולא אומר אלא אומר רק מה שאני מרגיש ואני מרשה לעצמי לומר שאני כאן הזקן מבין כולכם ביחד עם ידידי יעקב בודו, שהקדשנו 58 שנים מחיי לדבר שנקרא אומנות התיאטרון.

שמואל עצמון: ב-20 השנים האחרונות של חיי – לא אחרונות ואני מקווה שעוד 20 שנים מצפות לי – יומם ולילה אני דואג לשתי שפות חשובות שמדינת ישראל והתנועה הציונית ועם ישראל חייב – לדינו ואידיש.

שמואל עצמון: אלה שתי שפות יהודיות שאנחנו מחויבים להן ויש אנשים שעשו מיוזמתם והקימו דברים חשובים.

שמואל עצמון: אני חושב שאם אנחנו נמצאים על פרשת המים, אם חס וחלילה לא יינתן לנו לפתח את זה, זאת תהיה בכייה לדורות.

שמואל עצמון: אנחנו התחלנו לפתח ויש היום חזרה עצומה של בני נוער שמתעניינים מי היה הסבא, מי היה האבא, הם מנגנים בלדינו, שרים בלדינו, מנגנים באידיש ושרים באידיש, ואנחנו נמצאים באותה קלחת כמו כולם.

שמואל עצמון: לכן, עד כמה שאני יכול לומר אני אומר בשם הדור הזה.

שמואל עצמון: אני שריד שואה, אבל אני לא אוהב שקוראים לי ניצול שואה כי אף אחד לא הציל אותי חוץ מהוריי, אני שרדתי.

שמואל עצמון: לשבת כאן ולשמוע את התלמיד שלי מדבר כך, הוא, יליד הארץ הזאת, נלחם למען התרבות הזאת.

שמואל עצמון: מצד אחד, אני גאה בך נתן, אבל מצד שני, כמו כל שחקן יהודי, מצד אחד הוא בוכה ומצד אחד הוא צוחק, אני רוצה לסיים את דבריי בחכמתו של שלום עליכם.

שמואל עצמון: שלום עליכם מספר באחד מסיפוריו שרצו לחסוך לסוס את האבוס שלו, ואז התחילו לתת לו במקום כל יום שלוש פעמים ביום, פעמיים ביום, אחר כך נתנו לו פעם.

שמואל עצמון: מה שקרה הוא שהסוס המשיך למשוך כי הוא מורגל לזה, אלה החיים שלו, אבל בסופו של דבר הוא מת.

שמואל עצמון: לא הייתי רוצה לזכות בחיי שהתרבות במדינת ישראל תמות.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שעל הסוס הזה חשבנו לאורך כל הישיבה, אבל טוב שאמרת את זה במלים.

מיכאל מלכיאור: יש גם עוד ביטוי של שלום עליכם, שהוא מודה לקדוש ברוך הוא על זה שהוא בחר אותנו, אבל אולי אפשר לבחור אותנו קצת פחות לפעמים.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, מכובדיי, חבריי חברי הכנסת.

גאלב מג'אדלה: אני מודה שלפני שבאתי למשרד המדע, התרבות והספורט הייתי מקנא באנשי התרבות, באומנים למיניהם.

גאלב מג'אדלה: הייתי מקנא בהם.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם שהיום אני מתבייש במצב.

גאלב מג'אדלה: אמרתי את זה לחבריי ביום שישי לפני שבועיים, לראשי מערכות התרבות, שלא חלמתי לרגע שאומנים – ויש אומנים בישראל – רעבים ללחם.

גאלב מג'אדלה: לא האמנתי.

גאלב מג'אדלה: גם עכשיו אני לא מצליח להבין את הסתירה.

גאלב מג'אדלה: מדינה שרוצה להיות מעצמה, אבל מצד שני אנשי התרבות שחיים בה רעבים ללחם.

גאלב מג'אדלה: אני לא מצליח להבין וזה מה שאני מנסה לומר בחודשים האחרונים ושואל איך זה מתיישב ואיך זה מסתדר.

גאלב מג'אדלה: זה לא יכול להסתדר.

גאלב מג'אדלה: שום מדינה לא תהיה מעצמה אם התרבות היא לא עמוד השדרה שלה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם את זה ביושר.

גאלב מג'אדלה: גם בממשלה, אני מודה, רציתי להצביע נגד אבל חבריי אמרו לי משמעת וכתבו לי פתקים.

גאלב מג'אדלה: זה לא אומר שאנחנו ניסוג מהמאבק, מהיום שיאושר התקציב בממשלה עד שיעבור את התהליך ואישורו אחרי שיעבור את כל הפרוצדורה גם בוועדת הכספים וגם בוועדת החינוך.

גאלב מג'אדלה: כבוד היושב-ראש, אני שותף למאבק הזה.

גאלב מג'אדלה: זה לא פופולרי להיות שותף למאבק נגד ממשלה שאני חבר בה, אבל המאבק הזה כל כך צודק וכל כך נכון, שאני אפילו מוכן להיאבק בממשלה שאני חבר בה ובהחלטותיה.

גאלב מג'אדלה: אני חוזר ואומר, שמואל, כל מה שאמרת, תאמין לי, זה נוגע ללב כל אחד, אבל אנחנו מוכרחים לתרגם את הדברים.

גאלב מג'אדלה: כל מה שאנחנו אמרנו כאן ואנחנו אומרים, נוגע לכל אלה שמקבלים את ההחלטות, אבל אנחנו חייבים למצוא את הדרך, את האסטרטגיה ואת השיטה איך נתרגם את זה למעשה ולא יישאר נוגע ללב, מפריע, משפיל, כואב, מכעיס או עצוב.

גאלב מג'אדלה: המענה והתרגום הביצועי הוא החוק ואין דרך אחרת.

גאלב מג'אדלה: לא נוכל לקדם את כל התחושות שלנו הצודקות מבלי ללכת למאבק הזה עד דצמבר, קודם כל על הקיצוץ והגדלת התקציב, ובמקביל ללכת על החוק.

גאלב מג'אדלה: זה הפתרון היחידי שאנחנו צריכים לשאוף אליו.

גאלב מג'אדלה: למסגר את התרבות בחוק, כדי שאף אחד לא יוכל לגעת בה.

גאלב מג'אדלה: משפט אחד לשמואל.

גאלב מג'אדלה: כאשר באתי למשרד אמרתי שהלדינו והאידיש יקבלו את כל התמיכה כפי שרוצה הציבור שלהם.

גאלב מג'אדלה: היו סכסוכים לגבי האידיש, אבל יישבנו הכול ועכשיו יש מועצת אידיש שיוצאת לדרך ועמוד התווך שלה הם הצעירים עליהם אתה מדבר, הילדים של המייסדים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להתנצל על זה שהייתם צריכים לבוא לכאן.

מיכאל מלכיאור: אלה לא פקידי האוצר כי בסופו של דבר זאת אחריות של כולנו.

מיכאל מלכיאור: זאת אחריות של הממשלה והחלטת ממשלה, וזאת אחריות שלנו ככנסת, ואנחנו נראה אם נוכל לעשות את מה שאנחנו צריכים לעשות.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לומר שיש לנו כמה וכמה תפקידים גם בשנה האחרונה שהצלחנו, בניגוד לדעת הממשלה ובניגוד לדעת הקואליציה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ננסה לגבש עכשיו קואליציה מאוד רחבה.

מיכאל מלכיאור: ההכנה של החוק בשלבי סיום ואנחנו נגיש אותו, אבל היעד כאן הוא יעד קצר, עד לקבלת התקציב, 31 בדצמבר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמצאים היום עם כ-418 מיליון שקלים והיעד הוא 445.

מיכאל מלכיאור: זאת ההתחייבות וזה ההסכם.

קריאה: אם יהיה קיצוץ רוחבי, השיפוי יבוא מהחינוך.

מיכאל מלכיאור: אין שם הרבה כדי שאפשר יהיה לקחת, אבל נטפל גם בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אגב, זה כמובן שונה כאשר אותו שר מכהן, כאשר יש שר חינוך ותרבות אפשר להעביר תקציבים ביתר קלות.

מיכאל מלכיאור: העיקר שהכסף ישנו ולא צריך לדאוג.

מיכאל מלכיאור: השאלה אם רוצים להעביר אותו למקום שצריך.

מיכאל מלכיאור: זה היעד לטווח הקצר.

מיכאל מלכיאור: בטווח הארוך, וזה לא טווח ארוך מאוד, זה לנסות במושב הזה להעביר גם בטרומית – וזה בידינו – ונצטרך לעשות זאת עם כל המגבלות, ואתם יודעים את המגבלות הפוליטיות שאני לא צריך לומר מה הן.

מיכאל מלכיאור: אתם תצטרכו לעבוד אחד אחד מול חברי הכנסת, לא רק שיהיו בעד אלא שיבואו גם להצביע.

מיכאל מלכיאור: הטקטיקה אחרי הטרומית שמביאים אחר כך לקריאה ראשונה, שנייה ושלישית בשעה כזאת ש-50 חברי הכנסת שדרושים להצעת חוק תקציבית – וזה ברור שזה תקציבי – לא נמצאים.

מיכאל מלכיאור: גם אם כולם מצביעים בעד, הם לא נמצאים.

מיכאל מלכיאור: הם שולטים בעניין הזה וזאת הטקטיקה ולכן למעלה מ-90 אחוזים מההצעות שעוברות בקריאה הטרומית – שזה גם לא דבר פשוט ומובן מאליו – לא מגיעות לטיפול אחר כך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קצת יודעים איך לעבוד, למדנו כמה דברים במשך השנים, ואני מקווה שנוכל לעשות בדיוק כמו שעשינו קודם לכן.

מיכאל מלכיאור: שוב, אני לוקח את הדוגמה מחוק הספריות כי זה היה בדיוק כך עד שהבאנו את זה לקריאה שנייה ושלישית.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שבסופו של דבר הממשלה תתעשת ויקבלו את דעת שר התרבות בעניין הזה ונוכל להגיע בהסכמה רחבה לעניין שראוי למדינת ישראל היום, ולא נצטרך עוד פעם לבזות אתכם ולהשפיל אתכם.

מיכאל מלכיאור: כאן זה מאבק וכאן צריך להפשיל שרוולים ולצאת כדי שיהיה אפשר לעשות את זה ולנצח בזה.

מיכאל מלכיאור: זה הסיכום שלי.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מודה לכולכם.

מיכאל מלכיאור: לשר, למנכ"ל, למי שמופקד על התרבות במשרד ולכולכם שטרחתם והגעתם לכאן.