ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 201, 2007-07-31 11:30

אופיר פינס-פז: שלום לכולם.

אופיר פינס-פז: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אופיר פינס-פז: על סדר יומנו – הריסת בתים בעין ראפה ב- 3 בלילה.

אופיר פינס-פז: את הדיון הזה אני יזמתי על רקע העובדה שאני קיבלתי דיווח מעין ראפה, מהיישוב, בשעת בוקר מוקדמת לפני הריסת שני בתים.

אופיר פינס-פז: מי שלא מכיר – היישוב נמצא בפאתי ירושלים, קרוב למבשרת ציון מול קרית ענבים, אבו – גוש.

אופיר פינס-פז: הוא נמצא במסגרת המועצה האזורית מטה יהודה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר שהריסות בתים זה לא דבר סימפטי בשום מקום אף פעם.

אופיר פינס-פז: כשהורסים בית זה תמיד קשה ובעייתי מאד, אבל כשהורסים בית באמצע הלילה זה דבר כל כך לא אנושי בעיניי, כל כך מקומם, כל כך מכעיס.

אופיר פינס-פז: זה מצביע על אטימות קשה, על אגרסיביות שלטונית – ברמות שהכנסת צריכה להתערב.

אופיר פינס-פז: לא קיימתי דיון על הריסת בתים בוועדה, מאז שאני יושב הראש שלה – 6 חודשים.

אופיר פינס-פז: היו דיונים שנשקו לנושא –למשל, כשדנו על הנגב, על הבדואים.

אופיר פינס-פז: היו לנו דיונים על הריסות בתים.

אופיר פינס-פז: והנושא מורכב, כמו שאמרתי.

אופיר פינס-פז: הוא קשה, מורכב, אבל הוא קיים, כחלק מנוף חיינו, חלק ממדיניות האכיפה במדינת ישראל , של היועץ המשפטי לממשלה, של המשטרה, של משרד הפנים, של מנהל מקרקעי ישראל.

אופיר פינס-פז: אבל גם כשאתה מבצע מדיניות אכיפה אתה צריך לבצע בצורה סבירה.

אופיר פינס-פז: לגלות גם רגישות.

אופיר פינס-פז: הלכתי ובדקתי מה קרה.

אופיר פינס-פז: קיבלתי שתי תשובות – אחת ממנכ"ל משרד הפנים והשניה מההסתדרות.

אופיר פינס-פז: למה מההסתדרות?

אופיר פינס-פז: כי הריסת הבתים היתה ביום של השביתה.

אופיר פינס-פז: אני, לתומי, חשבתי שעובדי משרד הפנים שנמצאו באותו יום בעיצומים, ובסוג של שביתה איטלקית – לא הסתדר לי שהם מזדרזים באותו יום להרוס בתים.

נורית אלשטיין: שביתה כללית.

אופיר פינס-פז: ואז הסתבר לי מההסתדרות שההוראה להקדים את שעות הביצוע משעת בוקר סבירה של 7 בבוקר לשעה -04:00 היתה כדי להקדים את השביתה הכללית במשק, כדי שזה ייעשה לפני שהשביתה תתחיל.

אופיר פינס-פז: זה מה שההסתדרות מסרה לי, הגורמים הכי מוסמכים שבדקו את העניין, עם ועד העובדים של משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: מנכ"ל משרד הפנים אמר תשובה אחרת.

אופיר פינס-פז: הוא לא התייחס לעניין השביתה.

אופיר פינס-פז: הוא אמר שבבדיקה שהוא קיים, אכן קרה מה שקרה, בשעות באמת לא סבירות, והוא אמר לי – הדבר הזה לא יישנה.

אופיר פינס-פז: זה מה שהוא מסר לי, הוא לא נמצא פה.

אופיר פינס-פז: אני לא מצטט מילה במילה, אבל זו היתה רוח הדברים.

אופיר פינס-פז: למרות התשובה הזו החלטתי לקיים דיון כאן במסגרת הוועדה ודרך זה להגיע קצת יותר לעומק למדיניות האכיפה של המדינה.

נורית אלשטיין: אני מבקשת לשאול שאלה: עד כמה שאני מבינה, היה צו הריסה שניתן על ידי שולי דותן, שופטת של בית משפט שלום בירושלים, אבל ניתן גם במקביל צו עיכוב ביצוע, שתוקפו היה לשנה וחצי.

נורית אלשטיין: יכול להיות שהשנה וחצי האלה חלפו.

נורית אלשטיין: האם, על פי הנהלים אין חובה בין חלוף הזמן של שנה וחצי של עיכוב הביצוע ועד הביצוע - להודיע איזושהי הודעה סבירה על מנת שמישהו יוכל להתכונן?

נורית אלשטיין: האם היתה כזו הודעה ?

נורית אלשטיין: מה עשו בפרק הזמן הזה?

נורית אלשטיין: אחרי ככלות הכל, עד כמה שאני מבינה - האנשים שהתגוררו שם, ניתן בידם עיכוב ביצוע של בית משפט השלום שהוציא את צו ההריסה, על מנת שהם יוכלו להוציא מול מטה יהודה את כל מה שנדרש כדי לקבל את האישורים, ומטה יהודה התערב בעניין הזה ויש כל הזמן מגעים, משאים ומתנים בינם לבינם.

נורית אלשטיין: נניח שקרתה איזושהי תקלה – אפשר היה למנוע אותה בהודעה סבירה, ולא לבוא לאנשים לפנות בוקר, ולהודיע להם ששתי דקות יש להם ואחרי זה מפוצצים את הבית.

נורית אלשטיין: הדבר שהכי נראה לי חמור, אני חייבת לומר, מבחינת הדורסנות של הפעולה, שכאשר היא הסתיימה – הולכים לאדם ונותנים לו את המפתח, ואומרים לו: קח את המפתחות, אולי תיזדקק להם.

מגלי והבה: זה בעין ראפה בישראל, או בשטחים?

מגלי והבה: אני יודע מה שאני שואל.

נורית אלשטיין: זה עין ראפה בישראל, וזה לא כפר שידוע בהתארגנויות פליליות, זה לא כפר שיש בו מסורת של בעיטה או רמיסה של החוק.

נורית אלשטיין: לא היה שם אף פעם, למיטב ידיעתי, אירוע מהסוג הזה.

נורית אלשטיין: גם זה דבר שצריך להביא אותו בחשבון מבחינת סבירות הפעולה, כי אם יש לך אינדיקציה שהולכת להתפתח שם איזושהי תגרה, כי מדובר בפושעים – אבל עד כמה שהבנתי – זה לא המצב.

נורית אלשטיין: אנחנו, בתור הכנסת, כך נראה לי, זכאים לקבל אינפורמציה מרשויות האכיפה איך אוכפים.

נורית אלשטיין: אף אחד מאתנו לא חושב שלא צריך לאכוף חוק, אבל השאלה היא איך עושים את זה, כי אנחנו במדינת חוק.

אופיר פינס-פז: למי נהרס הבית?

צבי ורדי: אני מבקש מכבודו להציג את הדברים .

צבי ורדי: סידרנו את סדר הצגת הדברים ואני מאד מבקש מכבודו.

אופיר פינס-פז: הסדר שלכם לא תואם אתי, אני מצטער.

אופיר פינס-פז: כמה בתים נהרסו?

בהגת ברהום: זה בית אחד.

בהגת ברהום: אני חבר המועצה האזורית מטה יהודה, וחבר הוועדה לתכנון ובניה.

בהגת ברהום: אינ מייצג את היישוב במועצה 15 שנה לפחות.

אופיר פינס-פז: אני אתן לך לדבר, אבל כרגע אני רוצה לשמוע את מי שנפגע באופן ישיר.

מוסא ברהום: לא צריך להרחיב, אבל אני בתהליך של רישוי משנת 99.

מוסא ברהום: כשניגשנו למועצה ב- 1999 היה שם מר צפריר שאמר שהקרקע הזו היא קרקע חקלאית.

אופיר פינס-פז: אנחנו עוד נדון בפרטים האלה, זה כרגע לא מעניין.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שתספר לי מה קרה באותו ום.

אופיר פינס-פז: אתה ישן בביתך, ומה קרה?

אופיר פינס-פז: מישהו אמר לך שבאים להרוס לך את הבית?

אופיר פינס-פז: מוסא ברהום: אף אחד לא דיבר אתנו, כלום.

אופיר פינס-פז: גם לא התקשרו אליך יום לפני כן?

אופיר פינס-פז: לא שבוע לפני כן?

אופיר פינס-פז: לא אמרו לך – תפנה את החפצים, אולי תוציא את הסלון, אולי קנית סלון בשבוע שעבר - -

מוסא ברהום: כלום.

אופיר פינס-פז: דפקו בדלת או לא דפקו בדלת?

מוסא ברהום: ישנו בבית - אני, אשתי וביתי, כאשר החלונות היו פתוחים כי היה חם.

מוסא ברהום: ב- 5 בבוקר שמענו התקהלות סביב הבית ולא ידענו מה קרה.

מוסא ברהום: אשתי קפצה מפחד.

מוסא ברהום: חשבנו שאולי מישהו זרק משהו, אולי זה פיגוע – שאנשים באו לשמור עלינו, יותר מאשר להרוס לנו.

מוסא ברהום: זו היתה המחשבה הראשונית.

מוסא ברהום: יצאנו לראות מה קרה.

מוסא ברהום: שאלו אותי מי אני, ועניתי שאני בעל הבית.

מוסא ברהום: הם אמרו: תצא, תוציא את אשתך , את הבת שלך, הורסים לך את הבית.

מוסא ברהום: אמרתי להם – עכשיו 5 בבוקר.

מוסא ברהום: באנו מאירוע, מחתונה ב- 2 לפנות בוקר, ועוד לא הספקנו לישון, אז לפחות תנו לנו זמן להתארגן, להוציא דברים, להוציא חפצים – אפילו בליווי.

אופיר פינס-פז: מי היה שם?

מוסא ברהום: מפקד תחנת המשטרה של מבשרת, אמיר - -

אופיר פינס-פז: כמה שוטרים, לפי דעתך – היו שם?

מוסא ברהום: 200 שוטרים מסביב לבית.

מוסא ברהום: ואז, בזמן הזה שאני יוצא מהבית אני פתאום קולט את גיסתי צולעת, בוכה, רועדת, כי היא אחרי תאונת דרכים.

מוסא ברהום: היא התחתנה לפני שבועיים ולפני שבועיים היא נכנסה לבית וגם עשתה תאונת דרכים בעבודה.

אופיר פינס-פז: היא היתה בתוך הבית הזה?

מוסא ברהום: כן, כן.

מוסא ברהום: זה בית של שתי משפחות.

מוסא ברהום: היא היתה לבד בבית שלה, בעלה יוצא ב- 4 לפנות בוקר לעבודה.

מוסא ברהום: הבית היה חשוך, החלונות היו פתוחים, כי היה חם ומה שהבנתי ממנה זה שנכנסו לה עם פנסים בעיניים והיא היתה ערומה בבית.

מוסא ברהום: בקיצור, יצאתי מהבית, לא נתנו לנו אפילו זכות לדיבור, לא רק לפינוי.

אופיר פינס-פז: הראו לכם ניירות?

אופיר פינס-פז: הראו לכם מסמכים?

אופיר פינס-פז: מוסא ברהום: כלום.

אופיר פינס-פז: כשכבלו אותי בידיים וברגליים אמרו לי: יש לך צו בית משפט מלפני שנתיים, וידעת שיבואו להרוס, זו בעיה שלך.

אופיר פינס-פז: לקחו אותי וזרקו אותי לניידת.

אופיר פינס-פז: למה כבלו אותך?

מוסא ברהום: אני לא יודע.

אופיר פינס-פז: ישר – כבלו אותך.

אופיר פינס-פז: עשית משהו?

אופיר פינס-פז: הרבצת למישהו?

מוסא ברהום: לא.

מוסא ברהום: לא נגעתי באף אחד.

אופיר פינס-פז: היית עם נשק?

מוסא ברהום: לא.

מוסא ברהום: הייתי עם הבת שלי בידיים.

מוסא ברהום: הוציאו לך את הבת ושמו לך אזיקים על הידיים.

מוסא ברהום: ואז לא ראיתי את שאר המקרה.

מוסא ברהום: זרקו אותי בתחנה.

מוסא ברהום: אני לא מקווה שאף אחד ירגיש את ההרגשה הזו.

מוסא ברהום: אני יוצא מהתחנה מוטש, הולך ברגל מהתחנה לבית – בטרמפים.

מוסא ברהום: זה מה שאני זוכר.

אופיר פינס-פז: באמת קשה מאד לשמוע.

ג'סיקה ברהום: אני אשתו של מוסא.

ג'סיקה ברהום: אני בחודש השישי להריון, ויש לנו בת קטנה בת שנה ו- 3 חודשים.

ג'סיקה ברהום: אני לא מישראל, אני מאנגליה.

ג'סיקה ברהום: אני התחתנתי עם מוסא לפני שלוש שנים.

ג'סיקה ברהום: אני אדריכלית נוף.

ג'סיקה ברהום: אני לא חושבת שאני צריכה להוסיף על הרגשות שיש לנו בפנים, אתם רואים בעצמכם, זה קשה לנו, המצב שפה, עכשיו.

ג'סיקה ברהום: מה שמוסא אמר לכם זה נכון.

ג'סיקה ברהום: מה שהיה חשוב לי זה קודם כל לקחת את הבת שלי החוצה ולתת אותה לסבתא שתיקח אותה מהשטח בכלל.

ג'סיקה ברהום: ואחרי שעשיתי את זה אני עמדתי אחרי כל המשטרה - ובעיניים שלי ראיתי איך הם הורסים את הבית שלנו.

ג'סיקה ברהום: אני לא בכיתי ואני לא כועסת על האנשים האלה, כי אני יודעת שהחוק הזה בא מלמעלה.

ג'סיקה ברהום: ועכשיו אני במצב שאני צריכה לדעת – I have to get to the bottom of this.

ג'סיקה ברהום: אני מבינה שמה שהם עשו – ההריסה עצמה, זה מעשה חוקי.

ג'סיקה ברהום: את זה אני מבינה ועל זה אני לא שואלת.

ג'סיקה ברהום: אבל הצורה שהם נכנסו לבית, שכמו שאתה אומר – עין ראפה אין להם איזושהי בעיה.

ג'סיקה ברהום: הם אף פעם לא התנגדו למדינה הזו.

ג'סיקה ברהום: ממתי שאני פה מעולם לא עשיתי איזה דבר פוליטי.

ג'סיקה ברהום: אני רק התנדבתי במקומות כמו החברה להגנת הטבע ושתי"ל שזה דברים שאני רוצה להוסיף על המקצוע שלי.

ג'סיקה ברהום: איך שהם נכנסו זה נתן לנו להרגיש כמו טרוריסטים, ממש.

ג'סיקה ברהום: אני לא מגזימה.

ג'סיקה ברהום: כבר מיום ראשון כשזה קרה, אני שואלת שאלות.

ג'סיקה ברהום: האמת היא שהגעתי לצבי שניידר והייתי במשרד הפנים בגלל הוויזה שלי.

ג'סיקה ברהום: ראיתי אותו ועליתי למשרד שלו.

ג'סיקה ברהום: הוא אמר לנו שאין לו זמן לדבר אתנו, אתי ועם בעלי.

אופיר פינס-פז: מתי זה היה?

ג'סיקה ברהום: ביום ראשון.

אופיר פינס-פז: אחרי ההריסה?

מוסא ברהום: כן.

אופיר פינס-פז: אין לו זמן לדבר אתכם?

ג'סיקה ברהום: ראיתי אותו כמה דקות והוא אמר שצריך פגישה כדי לדבר.

ג'סיקה ברהום: קבעו לנו פגישה בשבוע הבא ביום שני, ב- 9 בבוקר, ואז הוא חזר ואמר שהוא מבטל את הפגישה, תחזרו עם עורך דין.

ג'סיקה ברהום: סליחה שאני עושה את זה אישי – אבל בשבילי זה ממש אישי, אבל כאשר מוסא מספר איך הם נכנסו הביתה, you are smiling.

ג'סיקה ברהום: אתה מחייך.

ג'סיקה ברהום: עכשיו אני מתחילה להבין what I am up against.

ג'סיקה ברהום: מה שאני רוצה להגיד לכל אחד פה – שזה לא בסדר מה שהם עשו, ושזה גם נוגד את זכויות האדם.

חנאן ברהום: שמי חנאן ברום, התחתנתי לפני חודש.

חנאן ברהום: גם אני מעין ראפה.

חנאן ברהום: לא הספקתי להיות בדירה שבועיים וחצי.

חנאן ברהום: אני התעוררתי בשעה 5 ואני שומעת רעש בחוץ.

חנאן ברהום: מאחורי הבית יש לי מחסן שצמוד לחדר השינה שלי, ואני שומעת רעש.

חנאן ברהום: חשבתי שסתם אנשים באו לקחת כלים או משהו.

חנאן ברהום: פתאום שמעתי צעקות, אנשים דופקים בכל החלונות של הבית, והכל היה פתוח.

חנאן ברהום: נשארתי במיטה, לא הבנתי מה קורה.

חנאן ברהום: פתאום אני מרגישה אור פנסים על עיניי במיטה, והרשת של החלון עפה עלי ועדיין לא הבנתי מה קורה.

חנאן ברהום: פתאום איזה שוטר אחד צועק לי מבחוץ: קומי מהר, זו משטרה, תפתחי.

חנאן ברהום: אמרתי להם – תנו לי שניה בבקשה, שאתלבש.

חנאן ברהום: קמתי ופשוט – לא נתנו לי אפילו שניה להתלבש, ועם כל הכבוד להם – הם השאירו את הפנסים דלוקים.

חנאן ברהום: לא נתנו לי אפילו שניה להתלבש.

חנאן ברהום: ניגשתי לדלת, פתחתי, ועדיין לא הבנתי מה קורה.

חנאן ברהום: מישהו נכנס עם בגדים רגילים וכובע משטרה ואומר לי- יש לנו צו הריסה.

חנאן ברהום: ביקשתי לראות את צו ההריסה ואמרו לי שמישהו כבר ראה את זה.

אופיר פינס-פז: לא הראו לך את צו ההריסה.

חנאן ברהום: לא.

נאדיה חילו: - - שמו זרקורים על אישה שישנה במיטה.

חנאן ברהום: בינתיים הוא דיבר אתי, וכל האנשים, שוטרים וצלמים נכנסו לבית והתחילו לפנות.

חנאן ברהום: זרקו לי את הכל החוצה בלי התחשבות בכלום.

חנאן ברהום: רק קניתי את כל הדברים האלה לפני פחות מחודש.

חנאן ברהום: יש לי עוד 10חודשים לשלם עבור החפצים האלה, שאין לי אותם, לא השאירו לי כלום מהבית.

חנאן ברהום: אמרו לי – יש לך שלוש דקות להוציא את הדברים החוצה.

חנאן ברהום: מה זה שלוש דקות?

חנאן ברהום: אני יכולה לעכל את זה?

חנאן ברהום: אני גם אחרי תאונת דרכים, צולעת על רגל וחצי, והם לא התחשבו בזה בכלל.

חנאן ברהום: הלכתי לחדר, כמובן - בליווי של שוטרת וצלמים.

אופיר פינס-פז: מה זה צלמים?

חנאן ברהום: היו צלמים ומלא מצלמות שצילמו הכל.

אופיר פינס-פז: מה זאת אומרת, מי צילם?

חנאן ברהום: המשטרה.

חנאן ברהום: - -עד שהלכתי לחדר, ויצאתי החוצה.

חנאן ברהום: אחרי שיצאתי – פתאום נזכרתי שיש לי עוד תכשיטים בבית וביקשתי להיכנס ולקחת, ולא נתנו לי.

חנאן ברהום: זה אחרי שהם זרקו את כל הדברים בחוץ, על העפר, בלי להתחשב בכלום.

חנאן ברהום: יצאתי החוצה, והם סגרו לנו את הדלת.

חנאן ברהום: ואז הם התחילו להגיע בכוונה להרוס את הבית.

חנאן ברהום: התעלפתי ולא יכולתי לראות את זה.

חנאן ברהום: אחרי שחזרנו מחדר המיון ראיתי שאין זכר לבית, ואין כלום.

חנאן ברהום: לא האמנתי.

חנאן ברהום: אני רק רוצה לדעת דבר אחד – אם הכל היה חוקי, מה אני אשמה בכל העניין הזה?

חנאן ברהום: אני בסך הכל קיבלתי את הדירה כעזרה מהאח שלו, עד שאני אקבל היתר בניה לבית שרציתי לבנות.

חנאן ברהום: מה אני אשמה בכל זה?

חנאן ברהום: אני רק הגעתי הזה לפני שבועיים וחצי.

חנאן ברהום: איזו מדינה ולמה אופן הביצוע היה כזה נורא?

חנאן ברהום: נבהלתי, רעדתי.

חנאן ברהום: אני אחרי תאונת דרכים.

חנאן ברהום: היה לי מאד קשה, וכמה שאני מספרת את זה – זה עוד יותר כואב ועוד יותר קשה.

אופיר פינס-פז: אנחנו באמת משתתפים בצערך.

אופיר פינס-פז: זה אירוע קשה.

צבי ורדי: שמי צבי ורדי, אני גר בהר אדר ואני מ- 1948 בצה"ל ובתקופות שונות שירתי וראיתי – הייתי שליש של פיקוד דרום של שלושה אלופים.

צבי ורדי: הייתי גם במלחמת שלום הגליל מפקד נפת צידון.

צבי ורדי: אני מכיר את המקרים האלה של בדואים וערבים, מכל הכיוונים.

צבי ורדי: הייתי עד לאווילויות שאין כדוגמתן שאנחנו עשינו.

צבי ורדי: אתן דוגמה: בנגב - -

אופיר פינס-פז: עזוב את הבדואים בנגב, אנחנו לא יכולים להיכנס לעניין.

אופיר פינס-פז: האם היית באותו לילה במקום?

צבי ורדי: למחרת הגעתי במקרה.

צבי ורדי: החלטתי להעלות את הנושא הזה לשר הפנים ונודע לי שאתה יזמת את הדיון.

צבי ורדי: אני אומר לאדוני – ברבריות וטמטום כזה כפי שהיה שם, לא ראיתי בחיים שלי.

צבי ורדי: העסק היה נראה לי, על פי העדויות – ואני אימתתי את זה מכל הכיוונים - שזו היתה התקפה כאילו מבצעים התקפה ברצועת עזה על איזשהו כפר.

צבי ורדי: טוב שלא הביאו תותחים ולא הפציצו אותם.

צבי ורדי: כי כל היתר היה מסודר – היקף, מחסומים, והאנשים נדרשו לחזור לבתים שלהם.

צבי ורדי: בנוסף לזה – ברור שהיה צו בית משפט מלפני שנתיים - -

נורית אלשטיין: ב- 2005 ועוכב לשנתיים וחצי.

צבי ורדי: ונתנו להם זמן – או להגיע להסכם, או - -והם, למרות שהתחילו בהליכים - -

אופיר פינס-פז: תכף נדבר על זה.

צבי ורדי: בקיצור - אני חושב שממש צריך להגיש תביעה נגד המשטרה ונגד משרד הפנים.

צבי ורדי: האווילויות והביצועים היו מעל ומעבר לכל דימיון.

בהגת ברהום: העניין הוא כזה- אני אדבר קצת בהרחבה.

בהגת ברהום: אני אדבר על המהות הזו שאומרים "לא חוקי".

בהגת ברהום: נבחרתי לייצג את הישוב בשנת 1994.

בהגת ברהום: מאיר ויזל היה יושב ראש המועצה, ויחד נבחרנו לפני שנתיים.

בהגת ברהום: ייאמר לזכותו שהוא יזם יחד עם משרד הפנים והוועדה המחוזית, כי המצב הסוציואקונומי ביישוב הוא לא מהגבוהים בעולם, ואף פעם לא יכולנו לפנות לאדריכל ולקבל תוכנית מתאר.

בהגת ברהום: היתה תוכנית מתאר – מ.י 300 שלא נתנה מענה כהוא זה להתפתחות הכפר.

בהגת ברהום: כלומר, לא היתה לנו שום אפשרות אף פעם לבנות כי זה נגמר ברצועה כל כך קטנה שאי אפשר לתאר את זה פה, לבתים שייבנו, והשאר – קרקע חקלאית, קרקע ציבורית, קרקע מופקעת ומנהל.

בהגת ברהום: פשוט – מאיר ויזל אמר שצריך לשים סוף לזה.

בהגת ברהום: התחלנו לתכנן תוכנית מתאר והוועדה המחוזית ומשרד הפנים אישרו לתקצב יחד עם המועצה את תוכנית המתאר.

אופיר פינס-פז: הכפר שלכם תמיד היה שם?

בהגת ברהום: אם אתה רוצה את ההיסטוריה – היא די כואבת.

בהגת ברהום: אנחנו בידידות די טובה עם כל האנשים סביב – צובא, ששם בשטח הקרקע – סבי קבור, בית מאיר, איפה שהיועצת המשפטית של המועצה נמצאת, בית מחסי'ר זה בית מאיר, כפר ערבי.

בהגת ברהום: גבעת יערים – ג'עאבה.

בהגת ברהום: החברים הכי טובים שלי נמצאים שם.

אופיר פינס-פז: ועין ראפה?

בהגת ברהום: עין ראפה זה חלק מצובא.

בהגת ברהום: לפני קום המדינה הכפר צובא - -

אופיר פינס-פז: כשהקימו את צובא העבירו אתכם ?

אופיר פינס-פז: בהגת ברהום: היה איזשהו תהליך.

אופיר פינס-פז: היתה מלחמה.

אופיר פינס-פז: המלחמה שנקראת "מלחמת השחרור" – הנכבה הערבית.

אופיר פינס-פז: אתם התמקמתם בעין ראפה.

בהגת ברהום: בעין ראפה, כי זה חלק מהאדמות של צובא, אלה היו 4 בתים לפני קום המדינה.

בהגת ברהום: הכפר הזה קיים משנת 1918 ככפר חקלאי.

בהגת ברהום: בצובא היתה עיר.

בהגת ברהום: זו היתה עיר, לא כפר.

בהגת ברהום: צובא ועין כרם היו ערים ששירתו את הסביבה לפני ירושלים.

אופיר פינס-פז: אין היום תוכנית מתאר בעין ראפה?

בהגת ברהום: יש תוכנית מתאר.

בהגת ברהום: אבל – התחלתי ב- 94.

בהגת ברהום: קיבלנו תקציב לתוכנית המתאר.

בהגת ברהום: התוכנית הזו נמשכה מ-94 עד ינואר או פברואר 2005.

בהגת ברהום: בתקופה הזו וגם לפניה - לא היתה לנו שום אפשרות לבנות בית אחד.

בהגת ברהום: המדיניות של ראש המועצה היתה כזו - תבנו, וזו הסכמה בלתי כתובה, שבונים, ומאשרים במסגרת תוכנית מתאר.

בהגת ברהום: היו הסכמות כאלה.

בהגת ברהום: כתוב בתוכנית המתאר: כל הבתים שייבנו במסגרת התכנון של תוכנית המתאר, יאושרו בתום התוכנית על פי הליך מקוצר.

מגלי והבה: זאת אומרת – התוכנית לא מאושרת

בהגת ברהום: התוכנית אושרה ב- 2005.

אופיר פינס-פז: אבל הבית הזה נבנה לפני 2005.

בהגת ברהום: לפני 2005.

אופיר פינס-פז: אבל הוא נבנה לפי הקווים של תוכנית המתאר.

בהגת ברהום: הוא מתאים היום לכל סטטוס של תוכנית המתאר.

בהגת ברהום: הוא לא בניגוד לתוכנית המתאר, הוא לא על קרקע ציבורית או חקלאית, הוא בית לכל דבר, שאם אפשר לשבת שבוע ימים ברצון טוב, אפשר לתת לו היתר בניה.

אופיר פינס-פז: אז למה לא נתתם לו היתר בניה בדיעבד?

בהגת ברהום: זו שאלה שצריך לענות עליה - - אולי, בוא נגיד כך: הבחור שיושב לידי הוא בחור מאד עסוק.

בהגת ברהום: כשבונים בית אצלנו – לא מקבלים משכנתה.

בהגת ברהום: צריך לעבוד בשביל להתפרנס.

בהגת ברהום: הוא היה צריך להתחתן.

בהגת ברהום: התהליך שעבר הוא מסכת תלאות בלתי רגילה.

בהגת ברהום: האדם, ברגע מסוים, יכול לשכוח גם דברים חשובים בחיים.

בהגת ברהום: אז יכול להיות שהוא לא טיפל בדברים.

בהגת ברהום: יכול להיות שהוא היה צריך להספיק להגיע ולא הגיע, יכול להיות שהוא רצה ולא היה לו כסף, כי היום, במסגרת תוכנית מתאר צריך לשלם גם היטל השבחה.

בהגת ברהום: אם מסכמים את כל הדברים האלה יחד - אף אחד לא יבנה במצבים האלה.

בהגת ברהום: לכן, רבותיי, המצב הוא מצב קטסטרופלי – לא רק לגבי שני היישובים הערבים שנמצאים במסגרת מטה יהודה.

בהגת ברהום: גם ביישובים היהודים יש בעיות.

בהגת ברהום: גם שם נבנו בתים ללא היתרים.

מגלי והבה: וכמה בתים הרסו ביישובים היהודים?

בהגת ברהום: לא היו הריסות משמעותיות.

בהגת ברהום: לא הוציאו משפחות מהבית באזור שלנו.

בהגת ברהום: כשראינו את זה בטלוויזיה חשבנו שאנחנו בעולם אחר.

אופיר פינס-פז: כמה בתים נהרסו בעין ראפה לפני האירוע הזה?

בהגת ברהום: זה הבית הראשון, ואני מקווה שזה יהיה האחרון.

מאיר ויזל: זה הראשון במטה יהודה, חוץ מאשר של הבדואים שפלשו.

נאדיה חילו: אני במקרה, יום לפני ההריסה, הייתי שם בביקור.

נאדיה חילו: כשהתקשר אלי בהגת – לא סתם אמרתי שזה כפר יפה, זה כפר יפה גם מבחינת הנפשות.

נאדיה חילו: כשהוא התקשר לספר לי לא האמנתי ועד עכשיו אני לא מאמינה.

נאדיה חילו: האכזריות של הפעולה שתוארה פה – לחיות, לדעתי, לא מתייחסים בצורה כזו.

נאדיה חילו: אני גם לא מדברת פה על דרכים של ביצוע חוק.

נאדיה חילו: יש גם דרך.

נאדיה חילו: יש פה פן של מדיניות ופן של אנשי שטח שהם במקום.

נאדיה חילו: מי אפשר להם לעשות את זה?

נאדיה חילו: מי נתן להם את הלגיטימציה?

נאדיה חילו: לא היה שם כוח מוביל בין ה- 150 שראה מה קורה ונתן לגיטימציה לפעולה כזו?

נאדיה חילו: לדעתי צריך להעמיד אותם לדין – את האנשים שהיו שם ואת הממונים שלהם, להעמיד לדין ולתבוע נזיקין ולא רק על הרכוש, גם על עגמת הנפש.

נאדיה חילו: הפגיעה הנפשית היא הרבה יותר חזקה.

נאדיה חילו: יש גם עניין תרבותי.

נאדיה חילו: מי שנכנס לביתן של נשים שהן במיטתן זה דבר שהוא בל יעבור גם מבחינת הדת וגם החוקים בתרבות הערבית.

נאדיה חילו: מי ששלח את האנשים האלה היה צריך לדעת ולבדוק – מדובר באוכלוסייה ערבית ובנשים מסורתיות, ושיש גם גבולות לדברים האלה ולא נכנסים בכל מקרה שהוא, אפילו בנפשות.

נאדיה חילו: אדוני היושב ראש -באמת תודה שבמהירות כזו כינסת את הוועדה ושראית את חומרת המעשה.

נאדיה חילו: זה לא כמו כל הריסה.

נאדיה חילו: גם ביפו הרסו, ואני ניהלתי פה שתי ישיבות על ההריסות ביפו, אבל לא היה מקרה כזה של הריסה.

נאדיה חילו: עוד לא היתה שפלות כזו של הריסה וחיות כזו של התייחסות לבני אדם.

נאדיה חילו: מי שעשה את זה צריך לשלם את הדין.

נאדיה חילו: הוועדה הזו צריכה לעקוב אחרי ביצוע התשלום של המחיר המאד כבד על עגמת הנפש והפגיעה הזו בכל הכפר.

אופיר פינס-פז: מר אבי דותן הוא האיש האחראי על אגף ההריסה.

אופיר פינס-פז: זה התפקיד הפורמלי?

אופיר פינס-פז: ,

אבי דותן: אל"ף- מצער לשמוע את מה ששמענו כאן – זה רק מראה שאנחנו עוסקים בעבודה - -

אופיר פינס-פז: היית באותו יום בשטח?

אבי דותן: לא.

אופיר פינס-פז: מה ששמעת פה – מוכר לך?

אבי דותן: העדויות על פריצה ועל פנסים – זה אני שומע לראשונה.

אבי דותן: כמו שהתחלתי ואמרתי - -

אופיר פינס-פז: מה הנהלים שאתה הוצאת לאנשים בשטח כשהורסים בית?

אופיר פינס-פז: באיזו שעה צריכים להגיע – קודם כל?

אבי דותן: אני אגיע לזה, ברשותך.

אבי דותן: כשאתה שומע את הדברים אתה רק מבין כמה שאתה עוסק בעבודה לא נעימה ולא נוחה.

אבי דותן: כשמדברים על אכיפת החוק אנחנו מדברים על אלפי בתים לא חוקיים בשנה שנבנים במדינת ישראל.

אבי דותן: אם נתמקד במה שנעשה כאן, אז ברור לכולנו שזו אותה עבירה - ב- 2002 ביסודות.

אבי דותן: הוצא כנגד המבנה צו הפסקה שיפוטי ומנהלי, שלא כובד.

אופיר פינס-פז: מי הוציא את המנהלי?

אבי דותן: הממונה על - -

מוסא ברהום: אני מצטער, אני חייב לחתוך פה - -

אופיר פינס-פז: אתה לא תחתוך פה.

אבי דותן: הוצא צו הפסקה מינהלי ושיפוטי - -

אופיר פינס-פז: מנהלי - על ידי מי?

אופיר פינס-פז: על ידי הוועדה המקומית לתכנון ובניה?

אבי דותן: לא, הוועדה המחוזית.

אבי דותן: יצא צו הפסקה שיפוטי.

אבי דותן: הוגש כתב אישום, בית המשפט קבע את ההריסה וניתן עיכוב של שנה וחצי, כמו שנאמר כאן.

נורית אלשטיין: ב- 2005, שולי דותן נתנה לשנה וחצי.

נורית אלשטיין: מתי זה הסתיים?

אבי דותן: הוספנו עוד שנה לדחייה.

אבי דותן: עקרונית היינו צריכים להרוס לפני שנה.

אבי דותן: פה נאמר שלא נאמר כלום, אבל לפני חצי שנה המפקח שלנו היה אצלם בבית והודיע שצריכים להרוס.

אבי דותן: הוא קיבל כל מיני התניות כדי שיוכל לקבל את ההיתר, ולא נעשה כלום.

אופיר פינס-פז: מה זאת אומרת?

אבי דותן: מהבקשה שלו הוא קיבל 15-20 תנאים שהוא צריך לעשות, ולא עשה כלום עם כל התנאים האלה.

אופיר פינס-פז: תנאים כמו מה?

צבי שניידר: אני יכול לקרוא את רשימה: האיש הגיש בקשה להיתר.

צבי שניידר: על מנת לקבל את ההיתר הוא היה צריך לעמוד ברשימה הבאה: אישור מנהל מקרקעי ישראל, אישור בעלות הנכס, אישור הג"א, אישור בזק, אישור חברת החשמל על הבקשה, חוות דעת שירותי כבאות, חוות דעת משרד הבריאות, חוות דעת היחידה לאיכות הסביבה, אישורים סטטיים, התאמה לתקן הישראלי, הצבת מהנדס, אישורי מעבדה מוסמכת לטיב הבטון, חוות דעת יועץ תחבורה ו - - גדרות סביב המגרש בחתימת השכנים, אישור המועצה על מסים והיטלים - -ותשלום היטל השבחה.

מגלי והבה: כשאתה בנית את הבית שלך, זה - -

צבי שניידר: הבית שלי נבנה בהיתר.

צבי שניידר: ודאי.

אבי דותן: שאלת אותי לגבי נוהל.

אבי דותן: שעת ההריסה לא נקבעת על ידי - - אלא על ידי משטרת ישראל.

אבי דותן: כשיש לנו תאריך לביצוע אנחנו יושבים עם המשטרה והיא קובעת על פי צרכים מבצעיים.

אופיר פינס-פז: אבל אני יודע שיש לכם שיקול דעת – מה להרוס, מתי להרוס, גם כשיש צו הריסה שיפוטי, יש לכם שיקול דעת.

אופיר פינס-פז: האם אתה ידעת בטרם הריסה שזו הפעם הראשונה – בכלל, היית פעם, אי פעם בחייך בעין ראפה?

אבי דותן: עשרות פעמים.

אופיר פינס-פז: האם ידעת שזו הפעם הראשונה שהורסים בית בעין ראפה?

אופיר פינס-פז: האם ידעת את זה כשחתמת על צו הריסה?

אבי דותן: אני לא חותם על צווי הריסה.

אופיר פינס-פז: אתה חותם, בוודאי.

אופיר פינס-פז: אין שום צו הריסה שמבצע משרד הפנים בלי ידיעתך.

אבי דותן: אני לא חותם.

אופיר פינס-פז: עזוב את הטכניקה.

אופיר פינס-פז: אני הייתי שר פנים.

אופיר פינס-פז: אתה יודע שאין צו הריסה שאני, כשר, לא יודע עליו.

אופיר פינס-פז: אז שאלתי אותך האם ידעת, כשאישרת את צו ההריסה, שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של עין ראפה שהורסים שם בית?

אופיר פינס-פז: ידעת או לא ידעת?

אבי דותן: ודאי שידעתי.

אבי דותן: גם בבני ציון כשהרסנו את גן השקמים, זו היתה פעם ראשונה.

אופיר פינס-פז: יש הבדל בין גן השקמים לבין בית שאנשים גרים בו.

אופיר פינס-פז: בגן השקמים הולכים לבלות ופה אנשים גרים.

אופיר פינס-פז: זה לא אותו הדבר.

אבי דותן: אתה רוצה שאני אתן לך רשימה של בתים שאנשים גרים בהם והרסנו אותם –בסקטור היהודי?

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: שאלתי – האם ידעת שזו פעם ראשונה - -

אבי דותן: אמרתי שכן.

נאדיה חילו: זה לא הדליק אצלך איזו נורה.

אופיר פינס-פז: ואתה אומר שלגבי שעת הריסת הבית – זה דבר שנקבע על ידי המשטרה ולא על ידי משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: איזה נהלים אתה קבעת לגבי העניין הזה?

אופיר פינס-פז: האם יש פקודת מבצע, כשעושים דבר כזה?

אבי דותן: ודאי שכן.

אבי דותן: יש פקודה שמתבצעת כמה ימים קודם בין המשטרה ובין הפיקוח שלנו.

אבי דותן: שם נקבעים כל האמצעים שצריך, כולל האמצעים הטכניים.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שתגיד לי מה הנהלים.

אופיר פינס-פז: הנוהל זה להתפרץ לבית?

אופיר פינס-פז: לא לאפשר לאנשים להוציא את הכסף והתכשיטים?

אופיר פינס-פז: אני רוצה להבין מה כתוב בנוהל.

בהגת ברהום: הנוהל זה כמו בעזה.

בהגת ברהום: סגר את כל היישוב, במכה אחת.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לדעת מה הנוהל אומר.

אבי דותן: יש נוהל, ואם תתנו לי לסיים את דבריי אומר את הכל.

אבי דותן: יש נוהל של המשטרה, יש נוהל סיור לפני הריסה, שם נקבעים כל האמצעים שצריכים כדי לבצע את ההריסה, כולל כמות הסבלים שצריכה להגיע כדי לפנות את הבית, כולל כל ה - -

אופיר פינס-פז: מה זאת אומרת "סבלים"?

אבי דותן: מביאים סבלים כדי לפנות את הבית מהתכולה, על פי החוק.

אופיר פינס-פז: מוציאים את התכולה מהבתים?

אבי דותן: ודאי.

אופיר פינס-פז: איפה התכולה נמצאת?

אבי דותן: הכל בחוץ –מצולם ומתועד.

אבי דותן: הכל על פי החוק.

אבי דותן: ויש הנחיות מפורשות שבבוקר הולכים עם המשטרה, המשטרה נכנסת פנימה, סוגרת את האזור, וברגע שהיא מפנה את הבית ומאבטחת אותו ועושה ביקורת, בדיקת חבלן, מאשרים לנו להתקרב לבית ואנחנו נכנסים פנימה, מפנים אותו בצורה מסודרת, ומבצעים את ההריסה.

אבי דותן: זה נוהל ההריסה.

בהגת ברהום: בצורה ברברית.

בהגת ברהום: הכל נשבר שם.

אבי דותן: אם אתם רוצים לצעוק - תצעקו.

נאדיה חילו: מותר להם לצעוק .

אופיר פינס-פז: מאיר ויזל, יושב ראש המועצה האזורית מטה יהודה – איך אתה רואה את האירוע הזה?

מאיר ויזל: קודם כל – במטה יהודה, שני כפרים ערביים ועשרות יישובים, המועצה האזורית הכי גדולה בארץ - לא נהרס ולו בית אחד.

מאיר ויזל: וצבי שניידר הוציא הוראות הריסה.

מאיר ויזל: ידעתי מהם קודם.

מאיר ויזל: שלחתי לוועדה המקומית, ואני אגיד ברמז – לא היתה שם תוכנית מתאר.

מאיר ויזל: בג"ץ אמר.

מאיר ויזל: עשר שנים מתעסק בוועדה המחוזית – מועצה ארצית.

מאיר ויזל: אנשים גרים בבתים קיימים – 3 ו – 4 משפחות ב- 40-50 מ"ר.

מאיר ויזל: ורוצים לבנות – אז אסור.

מאיר ויזל: הגעתי לסיכום, ואני לא רוצה להגיד כאן עם מי – ממשרד הפנים, שכל בית שייבנה בהתאם לתוכנית העתידית – לא ייגעו בו.

מאיר ויזל: רק אחר כך ניתן להוציא היתר.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לדעת עם מי הגעת לסיכום.

מאיר ויזל: לא אגיד לך.

אופיר פינס-פז: אין דבר כזה.

מאיר ויזל: כל מי שמכיר את האוכלוסייה שעבדה ועובדת במשרד הפנים – יכול לתאר לעצמו, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

מאיר ויזל: אני מנסה להציע שתשנו את החוק, ותכתבו – חוק בניה ותכנון.

מאיר ויזל: קודם בונים ואחר כך מתכננים.

מאיר ויזל: זה יהיה יותר הגיוני ממה שנעשה היום.

מאיר ויזל: ואז, כך בנינו ואין היתרים, והכל מוכן ומחכה.

מאיר ויזל: אז יש כאלה שהזדרזו והגישו.

מאיר ויזל: רק אתמול חתמתי על 10 היתרים רק מאז.

מאיר ויזל: כשזה בא אלי קודם – אם זה היה מגיע אלי לא ב- 5 בבוקר - -

אופיר פינס-פז: בכוונה.

אופיר פינס-פז: רצו להרוס, לא רצו לפתור.

אופיר פינס-פז: מאיר ויזל: אם הייתי יודע, תאמינו לי – עם המשטרה, בלי המשטרה, עם בתי משפט - לא היו הורסים.

אופיר פינס-פז: עובדה שיש לנו עשרות מקרים כאלה.

אופיר פינס-פז: כשאתה מקבל את זה כמה ימים קודם, אתה בא, גומר את העסק הזה, גם בבית משפט, גם בעסק טיעון, וגם בכל.

אופיר פינס-פז: המשטרה לא רצה כך.

אופיר פינס-פז: פה היה משהו - -

נאדיה חילו: פה היה זדון.

מאיר ויזל: דווקא זה הכפר הכי שקט, הכי מסור, הכי תענוגי.

מאיר ויזל: יש לנו שני כפרים שם.

מאיר ויזל: אני לא רוצה לדבר, אבל הכפר הזה , עם האנשים האלה, אני לא מבין איזו התנקמות זו.

מאיר ויזל: זה לא סתם, זו עבודה במזיד, של המשטרה ושל אגף הפיקוח שלכם.

מאיר ויזל: אני אלך על זה עד הסוף שיחליפו אותם.

מאיר ויזל: מספיק.

מאיר ויזל: יותר מדי שנים הם יושבים שם.

מאיר ויזל: גם אני כבר 15 שנה, אבל כשאני מקבל צו חתום – אתם יודעים מה?

מאיר ויזל: את כל הצווים, כל ההיתרים - מי נותן?

מאיר ויזל: הוועדה המקומית.

מאיר ויזל: איך הוועדה המחוזית הגיעה לשם בלעדנו?

אופיר פינס-פז: אבל איך לא ידעתם מזה?

מאיר ויזל: לא ידענו.

מאיר ויזל: ידענו שיש משהו שהוא צריך לאט לאט להשיג את ההיתר.

מאיר ויזל: אז יש עוד כמה עשרות כאלה.

אופיר פינס-פז: כמה צווי הריסה שיפוטיים יש עוד?

מאיר ויזל: לא יודע.

אופיר פינס-פז: אז כדאי שתדע.

אופיר פינס-פז: צווי הריסה שיפוטיים, שעברו בית משפט במועצה האזורית מטה יהודה.

קריאה: מאות.

אופיר פינס-פז: ומכל המאות לקחו את הבית הזה, בעין ראפה.

מאיר ויזל: נכון.

מאיר ויזל: ואני לא מבין למה, וחובה את זה לחקור.

מאיר ויזל: אני לא ידעתי את זה - -

אופיר פינס-פז: למה החלטתם את זה?

אופיר פינס-פז: למה בחרת מאלפי - הרי יש לכם שיקול דעת.

אופיר פינס-פז: באזור ירושלים יש לכם אלפי צווי הריסה.

אופיר פינס-פז: למה בחרת מאלפים את זה?

צבי שניידר: קודם כל אני מזועזע לשמוע מאיש ציבור שאומר – אני לא שומר על החוק.

צבי שניידר: יש חוק תכנון ובניה.

צבי שניידר: אני צריך לבצע פסקי בית משפט ואני שם פס על בתי המשפט.

מגלי והבה: אתה עושה אותו עבריין?

צבי שניידר: סליחה, זה מה ששמענו.

מאיר ויזל: לא שמעת אותי - - אמרתי שאני הולך ומצליח לדחות אותם.

מאיר ויזל: וחוץ מזה – אני לא עובד ציבור, אני שליח ציבור.

מאיר ויזל: בניגוד לעובד ציבור.

צבי שניידר: שמענו פה לא מעט דברים.

צבי שניידר: בסך הכל – הנושא של הריסת בית הוא קשה לכולם, כולל למי שצריך לבצע.

צבי שניידר: זו עבודה קשה, בעייתית.

צבי שניידר: קשה לנו לראות את האנשים שמוציאים אותם מהבית, אבל את זה קבע בית המשפט, את זה קבע החוק.

אופיר פינס-פז: אתה היית באותו בוקר במקום?

צבי שניידר: בוודאי.

אופיר פינס-פז: אז למה החלטת עדיין – את הבית הזה, בעין ראפה, להרוס?

אופיר פינס-פז: אני רוצה לבין את שיקול הדעת.

צבי שניידר: אני קודם כל רוצה להשיב כאן לגברת - אני חייכתי לא בגלל שאני ניהנה מזה.

צבי שניידר: אני שמעתי שאומרים כאן שאומרים שהיו שם 200 שוטרים וחייכתי כי לא היו שם אפילו חצי.

צבי שניידר: לא חייכתי בגלל שאני ניהנה מזה.

צבי שניידר: באמת שאני לא ניהנה מהדברים.

צבי שניידר: אני רק רוצה קצת יותר להרחיב – לגבי המבנה עצמו.

צבי שניידר: האיש לא בא בידיים נקיות אל הסיפור הזה.

צבי שניידר: העבירה אותרה ב- 2002.

צבי שניידר: עשינו כל מה שצריך כדי להפסיק את העבודה.

צבי שניידר: האיש הוזהר, התבקש להפסיק את העבודה, קיבל צווי הפסקה, והמשיך.

בהגת ברהום: הוא הפסיק.

בהגת ברהום: הוא המשיך יותר מאוחר.

אופיר פינס-פז: הוא הפסיק ואחר כך המשיך.

אופיר פינס-פז: אבל למה הוא המשיך?

אופיר פינס-פז: כי כנראה שהבית שלו הוא במסגרת קווי המתאר המאושרים של היישוב.

צבי שניידר: לא, אדוני זה לא כך.

אופיר פינס-פז: במסגרת נהלי העבודה של משרד הפנים, עד כמה שאני יודע – יכול להיות שהשתנו דברים, או שלא הבנתי אותם אז - הרי לא הורסים כל בית.

אופיר פינס-פז: אם היו צריכים להרוס כל בית לא חוקי שנבנה במדינת ישראל אני לא יודע אם היו יותר בתים הרוסים או בתים בנויים.

אבי דותן: אנחנו עובדים על פי פסקי בתי משפט.

אופיר פינס-פז: בתים שנמצאים במסגרת שיקול הדעת שלכם – עד כמה שאני יודע, שיקול דעת בהריסה זה שגם בית לא חוקי שנמצא על מתווה, על תוכנית מתאר מאושרת, בסופו של יום הוא לא בסדר עדיפות להריסה.

אופיר פינס-פז: רק בתים שהם בניגוד מוחלט ולא יהיו לעולם מאושרים, והם על ציר כזה או אחר - הם בסדר עדיפות ראשון.

אופיר פינס-פז: זה מה שאתם הסברתם לי תמיד.

אבי דותן: נכון.

אופיר פינס-פז: אז איך זה עולה בקנה אחד עם ההריסה הזו?

צבי שניידר: אז אם אנחנו נוגעים בלוח הזמנים – ב-2004 נתן בית המשפט גזר דין לביצוע הריסה, אף על פי שידע בית המשפט שהאיש, ברהום, הגיש בקשה להיתר.

צבי שניידר: ובכל זאת קבע בית המשפט את גזר הדין להריסה.

צבי שניידר: נתן לו שנה וחצי להתארגן, וזה בסדר גמור.

צבי שניידר: אי אפשר לבוא אלינו בטענות כי זה היה בדיוק בעינינו, מול עינינו – הבית של מר ברהום.

צבי שניידר: אנחנו, לאחר שנה וחצי שהבית הזה – גם נגמרה בנייתו, ויש לי על זה תיעוד, כולל תמונות - גם אוכלס הבית הזה בניגוד לבית המשפט שאסר על איכלוס המבנה.

צבי שניידר: המבנה הזה היה צריך להיות לא מאוכלס.

צבי שניידר: הבניין כן אוכלוס.

צבי שניידר: אנחנו חיכינו אחרי שנה וחצי עוד שנה.

צבי שניידר: כלומר, זה לא בדיוק היה המבנה שהיה בראש מעייניי.

צבי שניידר: יש לנו תוכנית עבודה.

צבי שניידר: יש עניין של תקציב.

צבי שניידר: אנחנו צריכים להגיע לגזר הדין.

צבי שניידר: התיק הזה נמסר חודשיים לפני כן למשטרה.

צבי שניידר: לא בדיוק באותו יום נפלנו על הבית הזה.

צבי שניידר: המשטרה, מאילוצים שלה, קבעה תאריך מסוים – אחרי חודשיים, ומבחינתי זה בסדר.

צבי שניידר: בתאריך שנקבע, ביצענו את זה, כחוק .

אופיר פינס-פז: מה זה "כחוק"?

אופיר פינס-פז: שאלתי לגבי הנהלים.

אופיר פינס-פז: הבנתי שאתם לא מודיעים לאף אחד – חוץ מאשר למשטרה.

אופיר פינס-פז: אין ראש מועצה אין - -

צבי שניידר: אני מנסה לענות – בצו מנהלי אני מחויב להודיע לראש המועצה המקומית הר אדר, ראש הוועדה המקומית.

צבי שניידר: בצו שיפוטי אני לא מחויב לשום דבר.

צבי שניידר: יש חוק.

צבי שניידר: אני לא מחוייב לשום דבר.

צבי שניידר: אני רמה מעליו.

צבי שניידר: אני לא צריך להודיע למאיר ויזל שאני הולך להרוס.

צבי שניידר: זה צו שיפוטי של בית משפט.

צבי שניידר: זה גזר דין, ואני השליח של בית המשפט.

צבי שניידר: אני לא צריך להתנצל ולא צריך להסביר לאף אחד למה אני ממלא - -

אופיר פינס-פז: אבל גם במנהלי אתה לא צריך להתנצל.

אופיר פינס-פז: אתה צריך רק להודיע.

אבי דותן: במנהלי אני חייב להודיע לו.

אבי דותן: - - הרשות המקומית - - לתמונה.

אבי דותן: זה הנוהל.

צבי שניידר: יותר מזה – אני רוצה להראות שגם היינו מספיק הוגנים.

צבי שניידר: בחודש פברואר, השנה, ב- 2007- וזה מתועד, בא המפקח שלי למר ברהום ואמר לו – דע לך שלבית הזה יש גזר דין הריסה, והוא מתוכנן להריסה.

צבי שניידר: אז אי אפשר להגיד שהוא לא ידע.

צבי שניידר: גם זה אני לא מחויב, על פי הדין.

אופיר פינס-פז: למה בשעה הזו – זו המשטרה.

אופיר פינס-פז: למה בדרך הזו – אלה הנהלים.

אופיר פינס-פז: אפשר לקבל את הנהלים שלכם?

אבי דותן: בוודאי.

מגלי והבה: אבל הוא לא התייחס לטענות של יושב ראש המועצה שוועדת התכנון והבניה המקומית - -

נורית אלשטיין: זה מחוץ לתוכנית המתאר?

נורית אלשטיין: למה בחרת את הבית הזה?

צבי שניידר: הבית הזה לא נבחר ספציפית.

צבי שניידר: הוא נבחר כמו עשרות בתים אחרים, כמו 41 בתים בשנה שעברה, כמו עוד 15 - -

אופיר פינס-פז: למרות שהוא נמצא בתוך תוכנית המתאר המאושרת של עין ראפה ולמרות הסיכום של ראש המועצה האזורית - -

מאיר ויזל: יש לו היתר בתנאים.

אבי דותן: יש החלטה של הוועדה לאשר את הבקשה - -

מאיר ויזל: - - -

קריאה: אני לא צריך לעדכן אותך.

מאיר ויזל: אז זו התוצאה.

מאיר ויזל: אתה צריך - - ולהגיד מי בעל הבית – אתה או אני.

אבי דותן: אל"ף, כשהגישו כתב אישום ידעתם בדיוק.

קריאות: - - -

צבי שניידר: המפקח של הוועדה המקומית היא שותף לכל אורך הדרך - הוועדה ידעה מזה.

צבי שניידר: זה לא שפתאום נפלו לנו השמיים על הראש.

אופיר פינס-פז: אני שואל ברצינות – אתה רואה שיש כאן בית שהוא בתוך תוכנית המתאר המאושרת של עין ראפה, שמי מאשר אותה?

אופיר פינס-פז: – משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: הוועדה המחוזית של משרד הפנים, שהוציאה את צו ההריסה לבית הזה.

אופיר פינס-פז: זה פשוט דבר מטורף.

אופיר פינס-פז: אז אתה רואה את זה, ואתה בכל זאת, גם מנוסה וגם אדם אינטלגנטי, ויש לך באמת בתים פי מליון יותר קשים, שאני יודע עליהם, ואני כבר לא מדבר על מה שאני לא יודע.

אופיר פינס-פז: בתים שלא בתוכניות מתאר, ולא יהיו בתוכניות מתאר, וספק אם נבנו על אדמה - - חבל על הזמן.

אופיר פינס-פז: אז אני שואל – איפה שיקול הדעת?

אופיר פינס-פז: תן לו קנס, שלחת לו מפקח.

אופיר פינס-פז: הכל בסדר.

אופיר פינס-פז: השאלה אם אנחנו משתמשים במכשיר האכיפה הכי קשה שיש לנו - הריסת בית, במקרה כמו המקרה הזה.

אופיר פינס-פז: אני טוען שזה לא הגיוני.

אופיר פינס-פז: למרות שהוא התרשל ולא טיפל שנה וחצי, במועצה, ואלף דברים והכל נכון.

צבי שניידר: אני עדיין אומר שביצעתי את פסק הדין של בית המשפט.

נורית אלשטיין: זו לא השאלה.

נורית אלשטיין: יושב ראש הוועדה אמר לך שזה בשיקול דעת.

נורית אלשטיין: הוא שר הפנים לשעבר.

נורית אלשטיין: תענה על השאלה, באמת - -

צבי שניידר: אז אני מנסה לענות - -

נורית אלשטיין: לא, אתה לא מנסה.

נורית אלשטיין: כל פעם שאתה מנסה- אתה הולך למקום אחר.

נורית אלשטיין: תתמקד בשאלה: זה נמצא בתוכנית המתאר?

נורית אלשטיין: אפשר רק ב "כן" ו "לא".

צבי שניידר: כשאת אומרת "תוכנית המתאר" אני צריך להסביר מה זה, ואם את לא רוצה – זה נשמע קצת מגמתי.

צבי שניידר: אני אסביר מה זה תוכנית המתאר".

צבי שניידר: תוכנית המתאר – היו שתי תוכניות ב- 2003 שאושרו זמנית עד לגמר התנאים.

צבי שניידר: באחת, המבנה עמד באזור כלכלי ועל דרך, ובתוכנית שהוגשה מיד תוקנה לשטח מסחרי.

צבי שניידר: לפי הגדרה שלא אני המצאתי, אלא הוועדה המקומית- בשטח מסחרי, הקומה הראשונה היא למסחר, וקומה שניה –אפשרות למגורים.

צבי שניידר: העניין הוא שאנחנו הרסנו קומה ראשונה שאוכלסה שלא כדין – במגורים.

קריאות: - - -

אופיר פינס-פז: מפקד משטרת ציון – ניצב משנה שטיין, בבקשה.

אופיר פינס-פז: היית בעין ראפה ?

ברונו שטיין: לא.

אופיר פינס-פז: לא ביקרת שם אף פעם?

ברונו שטיין: ביקרתי.

ברונו שטיין: באותו יום לא הייתי, בהריסה.

אופיר פינס-פז: מי היה המפקד הבכיר בהריסה?

ברונו שטיין: סגן מפקד המרחב.

אופיר פינס-פז: חבל שהוא לא פה.

אופיר פינס-פז: אבל בטח קיבלת דיווח.

אופיר פינס-פז: למה דרשתם את שעת ההריסה כל כך מוקדמת, ב- 3 לפנות בוקר?

אופיר פינס-פז: קריאות: - - -

נורית אלשטיין: - - כי הוא עוד היה בבית, ויש על זה גם רישום של סלולרי.

נורית אלשטיין: חברה', אל תתחילו להגיד דברים לא נכונים.

אופיר פינס-פז: מה השעה שאתם קבעתם?

ברונו שטיין: אני עוד לא אמרתי מילה, וכבר את אומרת שאני אומר לא נכון?

ברונו שטיין: לא הוצאתי עדין מילה מהפה.

ברונו שטיין: אני רוצה לדייק – אמרו פה שהיו כמה מאות של שוטרים.

ברונו שטיין: בסך הכל היו באירוע 87 שוטרים.

קריאות: - - -

אופיר פינס-פז: מאיזה יחידות?

אופיר פינס-פז: כולם כחולים?

ברונו שטיין: אנחנו, לטובת האירוע הזה, את החלק המרכזי של הכוח - הבאנו את היחידה לאכיפת חוקי הבניה, את היחידה הארצית.

אופיר פינס-פז: כמה מתוך ה- 87 היו מהיחידה הארצית לאכיפה?

אופיר פינס-פז: ברונו שטיין: 40.

אופיר פינס-פז: ו-40 שלך.

ברונו שטיין: כן.

ברונו שטיין: היו גם חברה' ממג"ב שאיבטחו שם, מסביב.

אופיר פינס-פז: יס"מ היו?

ברונו שטיין: קצת מהיס"מ היו, כן.

ברונו שטיין: בהגת ברהום; לא קצת.

ברונו שטיין: הרבה.

ברונו שטיין: קריאות: - - -

אופיר פינס-פז: 87 זה כולל כולם.

ברונו שטיין: כולל כולם.

ברונו שטיין: מבחינת לוחות הזמנים – ב 05:15 הגיעו לדירה.

ברונו שטיין: גם בעלי הבתים אומרים.

אופיר פינס-פז: מתי הגעתם ליישוב?

אופיר פינס-פז: מתי התחיל האירוע מבחינת המשטרה?

ברונו שטיין: ב- 04:00 בבוקר.

ברונו שטיין: בשעה זו היתה התייצבות כוחות, ב- 04:30 תדרוך מפקדים, ברבע ל- 5 – תדרוך שוטרים, 05:05 – יציאה, 05:15 – השכמה.

ברונו שטיין: ב- 20 ל- 06:00 התחיל הפינוי של הדירה הראשונה.

ברונו שטיין: ב- 06:15 התחיל הפינוי של הדירה השניה.

ברונו שטיין: ב- 20 ל- 07:00 התחילה ההריסה.

אופיר פינס-פז: אני בשעה 07:00 הייתי בטלפון אתה, כבר לא היה בבית.

מוסא ברהום: ב- 07:05 בדיוק המסמר הראשון התחיל לדפוק.

מוסא ברהום: ב- 07:07.

קריאות: - - -

מוסא ברהום: אני בשעה 07:00 הייתי עם עורך הדין שלי בטלפון, ועם בית המשפט – ממתינים לשופט תורן.

מוסא ברהום: בשעה 07:00 הוא התקשר אלי לקבל את מספר תעודת הזהות שלי כדי להשיג את הצו, הבית כבר לא היה.

אופיר פינס-פז: למה השעה הזו, המוקדמת?

ברונו שטיין: מבחינת שעת הביצוע - זו שעה שאנחנו מתאמים יחד עם החברה' של משרד הפנים.

אופיר פינס-פז: הם אומרים שזה אתם.

ברונו שטיין: אני אומר את זה כאן וצבי שניידר נמצא כאן, הוא ישב אתנו בקבוצת הפקודות.

ברונו שטיין: צפי ההריסה - הם העריכו שמדובר בשש שעות של הריסה.

ברונו שטיין: זו היתה ההערכה.

אופיר פינס-פז: הריסה לוקחת חצי שעה.

אופיר פינס-פז: כמה זמן לקחה ההריסה – חצי שעה?

אבי דותן: שעה.

אבי דותן: הפינוי לקח שעה, וההריסה עצמה - -

צבי שניידר: - - - אומר מפקד המשטרה –לקחה בדיוק שעה.

מוסא ברהום: לא נכון, אתה משקר.

צבי שניידר: בבקשה, יש לי פה תיעוד מהשטח.

צבי שניידר: זה כתוב בכתב ידו של המפקח, לא שלי

מוסא ברהום: הוא יכול לכתוב מה שהוא רוצה.

צבי שניידר: הוא רשם את זה, לא אני.

צבי שניידר: וזה, רק כדי להמחיש את הדיוק של מה שאמר מפקד המשטרה.

מוסא ברהום: אני בשעה 07:30 שוחררתי מהתחנה - -

ברונו שטיין: גם אצלי זה מופיע - - - זו היתה ההערכה.

נורית אלשטיין: ההערכה היתה – 6 שעות.

מוסא ברהום: למה לא - - את הדברים שלנו במסגרת 6 השעות האלה.

ברונו שטיין: לא.

ברונו שטיין: על הערכת ההריסה של המבנה – דובר על 6 שעות.

ברונו שטיין: אני רוצה להבהיר משהו: בכל הסוגיה הזו – ברגע שהם הגישו לנו, אנחנו קיבלנו את הצו, העברנו את זה ליועץ המשפטי, למרות שזה צו שיפוטי – העברנו ליועץ המשפטי של המחוז כדי לבדוק את הסוגיה.

ברונו שטיין: גם בגלל שמדובר בכפר ערבי – היועץ לענייני ערבים שלנו היה מעורב בעניין הזה.

ברונו שטיין: כולם ידעו.

ברונו שטיין: אני רוצה להבהיר פה לכולם – אנחנו, בסופו של דבר, לא צד בהוצאת הצו.

ברונו שטיין: הנושא של הפינוי – המשטרה לא נוטלת חלק.

ברונו שטיין: היא לא מוציאה, היא לא מפנה.

נורית אלשטיין: של מי הסבלים?

נורית אלשטיין: הסבלים שלכם – מתי הגיעו?

אבי דותן: יחד עם ה - -

נורית אלשטיין: אני לא מבינה: באותה שעה?

אופיר פינס-פז: אני רוצה להבין – למה קבעת את השעה הזו.

ברונו שטיין: כשאנחנו ישבנו והבנו שמדובר ב-6 שעות בערך - -

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, שמסרו לך מידע לא אמין.

אופיר פינס-פז: אתה מבין שעבדו עליך?

אופיר פינס-פז: ההריסה לקחה שעה ואמרו לך 6 שעות.

צבי שניידר: סליחה, זה לא מדויק.

צבי שניידר: ההערכה של המשטרה דיברה על 6 שעות.

צבי שניידר: שאל אותי אמיר – אמרתי לו שעתיים נטו, אחרי שמפנים את המבנה.

צבי שניידר: זה הזמן - - ההערכה של המשטרה, עם ההתארגנות, זה באמת לוקח זמן.

נורית אלשטיין: זו לא הערכה של המשטרה, המשטרה תלויה בכם.

ברונו שטיין: אפילו בפקודה שלנו, שנכתבה ב- 22 ביולי כתוב - -"משך ההריסה מוערך בכ-6 שעות".

ברונו שטיין: בפקודה זה מופיע.

צבי שניידר: - - הערכה שלי .

אופיר פינס-פז: בסדר.

אופיר פינס-פז: בשביל זה הדברים מתבררים פה.

אופיר פינס-פז: אנחנו קודם כל מתרעמים על השעה המוקדמת.

אופיר פינס-פז: למרות שהם ידעו באופן כלשהו, שהולכים להרוס להם את הבית, בכל זאת.

אופיר פינס-פז: הם לא חשבו שזה אקטואלי – יש הרבה מאד צווי הריסה.

אופיר פינס-פז: עובדה שגם אתם לא עמדתם בתוך שנה וחצי, חיכיתם עוד שנה, מעולם לא הרסו בית בעין ראפה – בקיצור, אני מניח שאדון ברהום לא היה משוכנע שהולכים להרוס לו את הבית.

אופיר פינס-פז: ואז, ברגע שאתם מוציאים אותם מהבית, במכה אחת, בשעה כזו, זו טראומה לכל החיים.

אופיר פינס-פז: לא רק להם.

אופיר פינס-פז: לכל הכפר.

מוסא ברהום: בדיוק.

אופיר פינס-פז: ואת זה – אנשים אינטלגנטיים ומנוסים, שאני סומך עליהם, צריכים לקחת בחשבון כשעושים מהלך מהסוג הזה.

אופיר פינס-פז: לא שאני מקל ראש במקומות אחרים.

אופיר פינס-פז: אבל יש לזה השלכות מרחיקות לכת, לפי דעתי, להריסה הזו.

ברונו שטיין: לצערי, כמשטרה, אנחנו נאלצים לא פעם -יש לפעמים סיפורים בהריסה של בית כשאנחנו צריכים לפנות אנשים בגלל שלא משלמים משכנתאות, יש להם חובות.

ברונו שטיין: אני מודע לכאב, אני מבין אותו.

ברונו שטיין: אין לי ספק שמבחינת המשפחה זה - -

אופיר פינס-פז: מה ההנחיות שלכם לגבי הפעילות של השוטרים?

אופיר פינס-פז: אומרת פה הבחורה שבאו אליה השוטרים, האירו לה בעיניים, דרשו ממנה מיד לצאת, לא נתנו לה להתלבש כמו שהיא רצתה.

אופיר פינס-פז: אז זה היה לוקח עוד חצי שעה, אתה יודע – היא שכחה בסוף תכשיטים בבית ועוד דברים מרוב הלחץ.

אופיר פינס-פז: מה ההנחיות שלכם כשיוצאים למבצע כזה, לשוטרים, בשטח?

אופיר פינס-פז: זה שאתם רוצים לשמור על הסדר זה ברור לי.

אופיר פינס-פז: אתם צריכים לבודד את הבית - -

ברונו שטיין: זה בדיוק התפקיד של המשטרה שם – לבודד את הבית ולשמור על הסדר הציבורי, כדי שלא תהיה, חלילה - -

אופיר פינס-פז: שלא תהיה שפיכות דמים, חלילה.

ברונו שטיין: נכון.

ברונו שטיין: נכון שבחלק המקרים אנחנו נכנסים, כי היו כבר מקרים שאנשים התבצרו עם בלוני גז, היו מקרים שאנשים נפגעו.

ברונו שטיין: אני אומר עוד פעם – כל מה שקשור מבחינת הפינוי וההוצאה של החפצים, ההנחה שלהם – זה גם סוגיות ששאלו - -

אופיר פינס-פז: מה ההנחיות שלכם לשוטרים?

ברונו שטיין: מאיזו בחינה?

אופיר פינס-פז: מהבחינה הזו של להתנהג כלפי המשפחה שהולכים להרוס לה את הבית.

ברונו שטיין: כמו שנוהגים בהבנה כשהולכים להרוס למישהו את הבית.

ברונו שטיין: אנחנו משתדלים לעשות את זה עם מקסימום הרגישות שאפשר,

ברונו שטיין: באירוע כזה.

ברונו שטיין: אבל זה אירוע שמלווה בהרבה מאד אמוציות.

אופיר פינס-פז: בשביל מה עצרו את מר ברהום?

אופיר פינס-פז: הוא היה עם תינוק בידיו.

ברונו שטיין: אני חושב שהוא קצת השתולל שם.

צבי שניידר: מר ברהום התבצר בחדר ולא רצה לפנות אותו.

אופיר פינס-פז: גם אני הייתי מתבצר.

אופיר פינס-פז: מה, הוא נקט באלימות?

אופיר פינס-פז: היה לו נשק?

אופיר פינס-פז: רוצים להרוס לו את הבית, מה אתה רוצה שהוא יעשה, יעזור להרוס?

מוסא ברהום: בסך הכל החזקתי את המשקוף של הדלת.

מוסא ברהום: לא החזקתי אנשים.

מוסא ברהום: שלא ימשכו, שלא יעשו לפני שאני מוציא את הדברים שלי מהבית.

מוסא ברהום: לא נגעתי באף אחד, לא קיללתי אף אחד, לא הרבצתי לאף אחד.

מוסא ברהום: לא קיללתי.

מוסא ברהום: במיוחד - - -

ברונו שטיין: הוא לא נעצר.

ברונו שטיין: לא הובא בפני בית משפט.

ברונו שטיין: להבנתי – הוא נלקח לתחנת המשטרה עד שהעניין הזה יסתיים.

מוסא ברהום: וזרקו אותי מהתחנה החוצה.

מוסא ברהום: אפילו לא לקחו אותי הביתה.

אופיר פינס-פז: על זה אנחנו מדברים, על טיפה אנושיות, אתה יודע.

אופיר פינס-פז: על הדברים הכאילו קטנים האלה, אבל בסופו של דבר – אדם, נהרס לו הבית.

אופיר פינס-פז: אפילו אין לו איך להגיע למקום שהיה פעם הבית שלו, לאשתו.

ברונו שטיין: צר לי להגיד.

ברונו שטיין: אני מבין את הסבל.

ברונו שטיין: יום יום אנחנו נתקלים בהרבה מקרים של אנשים שאנחנו צריכים להסיע אותם.

ברונו שטיין: צריך גם להבין שבסופו של דבר- אני מבין את הבעייתיות, אני מבין, אבל אני אומר לך שיש סיפורים ששוטרים גם נותנים כסף מכספם כדי לעזור למישהו.

מוסא ברהם: יפה.

מוסא ברהם: היית עושה את זה.

מוסא ברהם: היית מסדר לי מונית.

אופיר פינס-פז: אתה יודע שבסופו של דבר אם אתה היית מחליט שאין הריסה – הבית לא היה נהרס.

ברונו שטיין: לא, אין לי סמכות.

אופיר פינס-פז: ודאי שיש לך.

אופיר פינס-פז: אני שמח לחדש לך.

אופיר פינס-פז: שיקול דעת שלך כמפקד המשטרה באזור – אם אתה אומר שההריסה הזו היא לא במקום, לא בעיתוי ולא בזמן – לא הורסים.

אופיר פינס-פז: אמת?

אופיר פינס-פז: אמת.

אופיר פינס-פז: אם הייתם מקבלים מכתב מהמשטרה, מנומק, שאומר מדוע ההריסה הזו - -

צבי שניידר: מטעמים מבצעיים, כמובן.

ברונו שטיין: לא, לא.

ברונו שטיין: צריך לדייק - -

אופיר פינס-פז: אז אני רוצה לשאול אותך – לא חשבת שהריסת הבית הזה במקו הזה, במקרה הזה, בסיטואציה שהיתה, כשמעולם לא ביצעו קודם הריסה בכפר הזה – לא חשבת שכדאי לחשוב על זה עוד פעם, להתייעץ, לחשוב אם זה דבר נכון, מה זה יעשה לאוכלוסייה - -=-

ברונו שטיין: זה בדיוק מה שאני אומר: אל"ף, אין לנו שיקול דעת בקיום.

ברונו שטיין: אין לנו סמכות.

ברונו שטיין: השיקול היחיד - רק מבצעית יש לנו סמכות.

אופיר פינס-פז: אתה מבין שיכול להיות שהריסת הבית הזו עושה לך עוד 20 עבריינים בעין ראפה בעוד כמה שנים, או שאתה לא מבין?

מאיר ויזל: אני מודיע לך שהמקבילים שלך למטה – בלי שמות, בבית שמש וזה – אם היו מקבלים את ההוראה הזו, היו הולכים לראש המועצה שבוע קודם.

מאיר ויזל: פקודת המבצע שהכנת לא היתה באותו לילה.

מאיר ויזל: יכולת להרים טלפון לראש המועצה, כל קצין אחר היה עושה את זה.

מאיר ויזל: כשהיינו צריכים לפנות במקום אחר -הוא ליווה אותנו.

מאיר ויזל: הקצין ליווה אותנו שנלך להרוס.

מאיר ויזל: אבל אתה לא הרמת טלפון לראש המועצה ולכן כל הסיפורים שלך – קשקוש בלבוש.

מגלי והבה: אדוני היושב ראש, אני, משום מה, הרגשתי היום בוועדה שאנחנו מדברים על הריסת בית בשטחים, במקומות שהם אפילו לא במחוזותינו.

מגלי והבה: לצערי הרב זה קורה אצלנו, עם אזרחי מדינת ישראל שחיים במרחק זריקת אבן מירושלים.

מגלי והבה: אני שומע את ראש המועצה ואת המשפחה.

מגלי והבה: יושבים פה פקידים שמנצלים את החוק ובמקום לשמור על החוק – כל מה שהם עושים זה לעשות דברים בניגוד לכל הבנה בסיסית של ביצוע יישום החוק.

מגלי והבה: כשאנחנו רואים – וזה, דרך אגב, לא רק המקרה הזה של עין ראפה שאנחנו דנים עליו, עשרות מקרים של הריסות בתים בכל המגזר הערבי, טוב שאנחנו עולים על דרך הטיפול - אני שומע את המשטרה איך היא מתפתלת.

מגלי והבה: אני שומע איך הם מנסים לתרץ את עצמם.

צבי שניידר: לא - -

מגלי והבה: כן, אדוני.

מגלי והבה: אתה עוד מחלק ציונים.

מגלי והבה: שראש ממשלה שהוא אחראי, ממונה על התכנון אצלו - -

צבי שניידר: יש - -

מגלי והבה: לכן אני טוען – אני מייעץ מהמשפחה לקחת עורכי דין טובים, אפילו מארגונים מתנדבים לתבוע תביעה אזרחית על כל הנזק שנעשה לכם, נגד מדינת ישראל, כולל – להאשים את כל מי שלא היה בסדר.

מגלי והבה: הנקודה השניה – הפקת הלקחים מבחינתנו, כוועדה, והיית אדוני שר פנים - כיצד אנחנו מונעים דברים כאלה.

מגלי והבה: צריך להיות נוהל איך בעתיד, כשחושבים על לנסות ולשמור על החוק ולבצע הריסת בית, איך יישמרו כל הזכויות – גם של האזרחים, גם של מבצעי החוק וגם של המשטרה, כי ככה נגיע למצבים קשים.

מגלי והבה: מזל שלא נגמרו כאן הדברים בשפיכות דמים ואסונות, ואדוני התייחס לנזק לטווח הרחוק, ואותו ראש מועצה אמי ץ, שאני מודה לו על מה שהוא תיאר לנו פה - שרוצה שכולם במרחב שלו יהיו שווים ושיבצעו את החוק כלשונו.

מגלי והבה: בגהת ברהום: אני חייב להגיד עוד כמה מלים - -

אופיר פינס-פז: אני מצטער, אני מתנצל, הישיבה הזו היתה צריכה להיגמר.

מגלי והבה: רק שתדע – היה מסוק שהסתובב וצילם, התכוננו למבצע כאילו שהולכים לתקוף יעד מבוצר מעבר לקווי האויב.

בהגת ברהום: אני חייב להגיד כמה מילים - אנחנו בסביבה הזו – סביבה שבאמת אם זה היה באינתיפאדה השניה, מדברים עלינו בכל אמצעי התקשורת הערבית שאנחנו אויבי העם הערבי.

בהגת ברהום: שלושת הכפרים האלה הם היחידים שלא השתתפו באינתיפאדה.

בהגת ברהום: באל ג'זירה היה דיון לילי, אירחו כל מיני אנשי אקטואליה ורצו לנתח ולהבין איך אנחנו, איזה מין אנשים אנו - שעוזבים את עמם ונדבקים במדינת ישראל, בתקופה האחרונה.

בהגת ברהום: מאיר ויזל יתנו את האישור – אבל מרקם היחסים, מפעל החיים שהקמנו אותו, השכנות הטובה שקיימת בינינו – אף אחד, לא מהמשטרה ולא מהמופקדים על החו ק- - אנחנו לא אנשים עבריינים.

בהגת ברהום: גם לא התכוונו להיות עבריינים.

ברונו שטיין: אנחנו לא חושבים את זה.

בהגת ברהום: סליחה, אל תפריע לי, לא הפרעתי לך.

אופיר פינס-פז: משפט אחד.

בהגת ברהום: אנשי החוק ואנשי המקצוע – אני מקווה שינסו לבוא ולתקן את הנזק התדמיתי מול הילדים הקטנים, שהתחננו שלא יהיה דבר כזה, שאמרו – למה עשו לנו את זה?

בהגת ברהום: אומרים – ערבים- יהודים.

בהגת ברהום: חזרנו לערבים – יהודים לצערי הרב.

בהגת ברהום: תתקנו את זה, נראה אתכם עכשיו.

בהגת ברהום: הבית ייבנה, אני מודיע לכם.

בהגת ברהום: בעזרת אנשים טובים הבית ייבנה.

בהגת ברהום: תתקנו את מרקם היחסים, נראה אתכם, ותתמודדו עם זה אחר כך.

צבי ורדי: אני מבקש – משפט אחד.

אופיר פינס-פז: אני מצטער, אני מתנצל.

אופיר פינס-פז: עם כל הכבוד לך, יש כאן עוד אנשים שלא דיברו בכלל.

אופיר פינס-פז: אני מוכרח לסיים את הדיון.

אופיר פינס-פז: אין לנו את היכולת והזמן.

אופיר פינס-פז: תכתוב לי, ואני אשמח לקבל.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהדברים ברורים, ידועים.

אופיר פינס-פז: אני לא חושב שיש כאן מישהו בדיון שלא מבין מה קרה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר מה קרה – קודם כל, אין פה אף אחד, ואני אומר את זה לחבריי, ממשרד הפנים, שלא מבין שצריך לאכוף את החוק במדינת ישראל, כולל חוקי בניה ותכנון, וכולל לעשות שמושים קשים בנשק יום הדין או בסמכות הקשה של הריסת בתים.

אופיר פינס-פז: לא זה הדיון היום.

אופיר פינס-פז: הדיון הוא על שיקול הדעת ועל ההתנהלות.

אופיר פינס-פז: ואני רוצה לקבוע, כאדם שיש לו איזשהו ניסיון בתחום הזה, שהיתה כאן טעות קשה בשיקול הדעת בהריסת הבית הזה.

אופיר פינס-פז: לדעת.

אופיר פינס-פז: כי קשה לי בדיון הזה – אני אומר לכם את זה חבריי ממשרד הפנים – שאתם בכלל לא חושבים שיש כאן מקום אולי להסיק מסקנות, אולי להפיק לקחים, אולי לבדוק את עצמנו שוב.

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: אתם די מקובעים בעמדה שלכם.

אופיר פינס-פז: זה הכי מטריד אותי, כי טעויות כל אחד יכול לעשות, אבל כשאדם לא מבין שהוא עושה טעות – זה הדבר שהוא הכי מדהים מבחינתי.

אופיר פינס-פז: זה שיש צו שיפוטי להריסה, זה נכון.

אופיר פינס-פז: יש המון צווים שיפוטיים להריסה, ולא במקרה בתי המשפט נותנים גם גמישות בהפעלת הצווים שהם הוציאו.

אופיר פינס-פז: אז זה לא במקרה.

אופיר פינס-פז: והיה כאן בית שהוא במסגרת תוכנית מתאר ועם תנאים לקבלת היתר.

אופיר פינס-פז: אני מכיר את התמונה הכוללת, במידה מסוימת, לא באופן מלא – אבל זה לא מסוג הבתים שצריכים להיות בסדר עדיפות ראשון של משרד הפנים, להריסה.

אופיר פינס-פז: בשום פנים ואופן.

אופיר פינס-פז: זה לא סביר, זה לא הגיוני.

אופיר פינס-פז: זה בית שצריך להסדיר את קיומו, ולא להרוס אותו.

אופיר פינס-פז: צריך לשלם קנסות, היטלים, מסים – הכל נכון, אבל לא להשתמש בדבר הכי קיצוני שיש לנו בארסנל הכלים שלנו במסגרת אכיפת חוקי תכנון ובניה.

אופיר פינס-פז: לא במקרה הזה, לדעתי.

אופיר פינס-פז: בי"ת- יש את העניין של איך עושים את הדברים.

אופיר פינס-פז: גם כשהורסים בית צריך לגלות רגישות, צריך לגלות אנושיות, צריך להתנהג אל בני אדם כאל בני אדם, עם זכויות אדם גם אם עברו על החוק.

אופיר פינס-פז: צריך למנוע הפרת סדר, בהחלט.

אופיר פינס-פז: אבל מעבר לזה- צריך להתנהג בצורה מכובדת, אנושית.

אופיר פינס-פז: לא צריך לאזוק אנשים על לא עוול בכפם.

אופיר פינס-פז: לא צריך לגרום לאנשים לפגיעה בכבודם.

אופיר פינס-פז: יש כבר חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.

אופיר פינס-פז: אנשים זה לא אבק.

אופיר פינס-פז: גם כשהורסים בית.

אופיר פינס-פז: נניח שיש שיקול דעת וצריך להרוס - יש דרך להרוס.

אופיר פינס-פז: לא יכול להיות שנהרוס בתים בצורה כזו, בדרך הזו, ב"זבנג וגמרנו" – להוציא אנשים מהמיטות, להרוס להם כאילו שמדובר באויבים הכי נוראיים של המדינה.

אופיר פינס-פז: הרי אתם ואני יודעים שהם לא האויבים הכי נוראיים של המדינה.

אופיר פינס-פז: למה לתת להם להרגיש את ההרגשה הזו?

אופיר פינס-פז: הרי לא זו הכוונה, גם.

אופיר פינס-פז: לכן אני בהחלט חושב שהפעולה הזו לא היתה צריכה לקרות בכלל, בוודאי לא היתה צריכה לקרות בדרך שבה היא קרתה.

אופיר פינס-פז: גם זיהינו פה חוסר תיאום בין המשטרה למשרד הפנים לא במובן הזה שלא דיברו ביניהם.

אופיר פינס-פז: דיברו ביניהם.

אופיר פינס-פז: אבל זה לא מספיק לדבר.

אופיר פינס-פז: נלקחו פה מרווחי זמנים שלא היה בהם צורך.

אופיר פינס-פז: העניין של 6 שעות - -אין לזה שום סיבה.

אופיר פינס-פז: 6 שעות אתה אולי צריך כשאתה הורס בית בבית חנינא, בג'אבל מוכאבר, אבל לא בעין ראפה.

אופיר פינס-פז: אנחנו עומדים על זה שלא תהיינה הריסות בתים שמתחילות ב- 04:00 בבוקר.

אופיר פינס-פז: בשום מקום.

אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים לראות את הנהלים.

אופיר פינס-פז: אני עומד על כך שאנחנו נקבל אותם.

אופיר פינס-פז: הדיון הזה הוא דיון כואב, אבל הוא דיון חשוב.

אופיר פינס-פז: אני עצוב על כל הסיטואציה אבל אני שמח לפחות שראינו את האנשים בעיניים – את האנשים שהורסים להם בתים, את ההרגשה שלהם, את הסבל שלהם.

אופיר פינס-פז: זה לא פוטר אותם מכך שהם עברייני בנייה ומהדברים שנעשו.

אופיר פינס-פז: אני בטוח שמהבחינה הזו משפחת ברהום – שתי המשפחות למדו לקח כבד, אבל לדעתי הם שילמו מחיר יקר מדי על מה שהם עשו.

אופיר פינס-פז: הם היו צריכים לשלם מחיר, אין שום ספק.

אופיר פינס-פז: אבל לא על כל דבר הורסים בית.

אופיר פינס-פז: זה הדבר הכי קשה – שאני בטוח שכל אחד מאתנו שיש לו בית מבין עד כמה הדבר הזה קשה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שהדברים שאמרנו כאן נופלים על אוזניים קשובות של אנשים שאמונים על אכיפת החוק.

אופיר פינס-פז: אנחנו מאד מבקשים שהנושאים האלה יטופלו או יילקחו לתשומת לבכם ויופנמו, ויבואו לידי ביטוי במקרים הבאים.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר – הריסת בתים היא חלק מהחוק הישראלי ומאכיפת החוק בישראל.

אופיר פינס-פז: זה מסוג הדברים שאי אפשר להתעלם מהם, ואני גם לא מציע להוציא את אפשרות האכיפה מהחוק אבל המחוקק נותן בידי גורמי אכיפת החוק כלים כל כך דרקוניים לאכיפה, צריכים לעשות את זה בשיקול דעת מאד מדויק, עם הרבה מחשבה, הרבה רגישות, עם הרבה שכל ישר כדי שבאמת – אל"ף, שההריסות תהיינה במקומות שבהם מעבר לכל ספק שזה הכלי שצריך לעשות בו שימוש, ובי"ת – שהדברים נעשים בצורה אנושית, וגימ"ל - שההשלכות של ההריסה הן לא יותר חמורות מאי קיום ההריסה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שבמקרה הזה, ההריסה הזו יוצרת טראומה, בלי שום ספק, לא רק בקרב המשפחות אלא בקרב כל הכפר, בקרב המועצה האזורית.

אופיר פינס-פז: אני מכיר את מערכות היחסים ואת מרקם החיים שדיבר עליהם בהגת בהרום.

אופיר פינס-פז: אני לא יודע כמה אתם הייתם רגישים לדברים האלה.

אופיר פינס-פז: אני מצפה מאנשים שעוסקים בנושא לראות את הדברים בראייה הכוללת, הרחבה, ולא רק בראיה הנקודתית הצרה.

אופיר פינס-פז: אבל גם בראיה הנקודתית הצרה – על פי ניסיוני, לא נכון היה להרוס את הבית הזה.

אופיר פינס-פז: אני מאד מקווה אנחנו לא נצטרך לדון בוועדה בטרגדיות אנושיות כמו זו – זו טרגדיה אנושית על פי כל קנה מידה, שניתן וצריך היה למנוע אותה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שבעתיד, במקומות שלא חייבים להרוס בית – לא נהרוס.

אופיר פינס-פז: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.