ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 477, 2007-07-18 09:00

סטס מיסז'ניקוב: בוקר טוב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו עוברים לנושא הראשון על סדר היום: משבר הרשויות המקומיות הבדואיות בדרום ויישום החלטות ממשלה.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו מחכים לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

סטס מיסז'ניקוב: בינתיים אני רוצה לומר שקיבלתי מכתב עליו חתומים שליש מחברי הוועדה, שמבקשים לקיים דיון בנושא שלילת הזכויות של הנשיא.

סטס מיסז'ניקוב: אני מבין שהבקשה היא לקיים דיון לפני הפגרה.

סטס מיסז'ניקוב: דעתי ידועה לכם.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב שאנחנו לא צריכים להיות בית משפט אבל אני נאלץ להסכים וביום רביעי הבא נקיים את הדיון.

חיים אורון: תודה רבה אדוני היושב ראש.

חיים אורון: אם אתה מוכן, עדיף שהדיון יתנהל רק עם חברי הכנסת ובלי עיתונאים.

ראובן ריבלין: אני רוצה עיתונאים כי כשאין עיתונאים ההדלפות גדולות יותר.

סטס מיסז'ניקוב: לי מתאים כך וכך.

ראובן ריבלין: הוועדה יוצאת מחר לסיור חוץ, אני רוצה לדעת כמה אנשים מגיעים.

סטס מיסז'ניקוב: יש 8 אנשים שנרשמו.

חיים אורון: שלום לכל החברים.

חיים אורון: במקום שאומר דברי פתיחה, נמצאים כאן שלושה ראשי ערים ונמצא פה דודו.

חיים אורון: אני מציע שהם יציגו את הנושא.

טלב אלסאנע: בוקר טוב.

טלב אלסאנע: אני מודה ליושב ראש הוועדה, שנענה לבקשתי והקדיש וייחד דיון בנושא האוכלוסייה הערבית בנגב, למשבר ברשויות המקומיות והצורך בהקצאת תקציבים כדי לסייע לאוכלוסיה הזאת.

טלב אלסאנע: אדוני היושב ראש, זאת אוכלוסיה שתופסת מקום ראשון בנתוני האבטלה והעוני וזאת על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

טלב אלסאנע: זה לא מקרי.

טלב אלסאנע: כרגע אני מדבר על ישובי קבע שיש להם מעמד מוניציפאלי.

טלב אלסאנע: יש גם 45 יישובים שאין להם מעמד מוניציפאלי.

טלב אלסאנע: גם ישובי הקבע הם מוקדי אבטלה ועוני למרות שהם קמו לא מזמן.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: כי המדינה לא דאגה לפתח שם מסחר, תעשיה ותעסוקה.

טלב אלסאנע: המדינה דנה עכשיו בתקציב המדינה ל-2008 ואפשר לראות שאין תקציב לפיתוח תשתית תיירות, תשתית חקלאית ותשתית לפיתוח אזורי תעשיה.

טלב אלסאנע: התוצאה היא אבטלה ולרשויות אין מקורות הכנסה.

יעקב ליצמן: האם משרד הפנים עשה צעד לקראת החלפת ראשי הרשויות?

חיים אורון: לא צריך, יש שם ראשי רשויות מצוינים.

יעקב ליצמן: חלילה.

יעקב ליצמן: שאלתי האם הוקמה ועדת חקירה או ועדה קרואה.

יעקב ליצמן: האם משרד הפנים עשה איזה צעד?

טלב אלסאנע: אנחנו לא באים לדבר על ועדות ממונות.

יעקב ליצמן: שאלתי האם אתה יודע נתונים.

טלב אלסאנע: לא, אבל ישנם כאן ראשי רשויות שיוכלו להתייחס לשאלה הזאת.

טלב אלסאנע: אני אדבר לגבי המדיניות.

יעקב ליצמן: אני נגד, שיהיה ברור.

טלב אלסאנע: ברור לי.

טלב אלסאנע: אי אפשר להתייחס לישוב שרק קם כמו לישובים שקיימים כמו תל אביב, נצרת ושפרעם.

טלב אלסאנע: הישובים הבדואים בנגב הם רק בשלב הקמה.

טלב אלסאנע: התושבים רק עוברים לישובים האלה.

טלב אלסאנע: הישובים נמצאים בסולם הסוציו-אקונומי הנמוך ביותר.

טלב אלסאנע: אי אפשר לבוא בטענות לראשי הרשויות כאשר המצב מאוד קשה.

טלב אלסאנע: יש צורך במדיניות אחרת לגבי הישובים האלה.

טלב אלסאנע: יש צורך בהקמת מוסדות ציבור ואזורי תעסוקה ותעשיה, על מנת לאפשר לתושבים גם לעבוד וגם לשלם את חובם כלפי השלטון המקומי.

טלב אלסאנע: יש צורך להקצות מענקי איזון ייחודיים לישובים שנמצאים בשלבי הקמה.

טלב אלסאנע: ישנה מועצה אזורית אל בסמה, שבתחומה 10 ישובים.

טלב אלסאנע: לישובים האלה אין כביש גישה ולכן הוא צריך תקציבי הקמה של הישובים.

טלב אלסאנע: גם כאשר יש תקציבים יש בעיה עם היישום שלהם.

טלב אלסאנע: התקציבים לא צבועים ואי אפשר לדעת אם הם הגיעו לייעוד שלהם.

טלב אלסאנע: לכן, לדעתי, במסגרת היום הזה, על ועדת הכספים לפנות לכל המשרדים הממשלתיים: חינוך, תשתיות, חינוך, פנים, שיקצו תקציבים יעודיים לאוכלוסיה הייחודית כדי להתמודד עם הבעיות הקשות של אבטלה ועוני.

טלב אלסאנע: דבר נוסף.

טלב אלסאנע: משרד הפנים צריך להתייחס באופן ייחודי לרשויות המקומיות שהן בשלב של הקמה.

טלב אלסאנע: לדעתי, זה יאפשר לישובים לעמוד על הרגליים וגם להתפתח כדי להעניק שירות לתושבים.

טלב אלסאנע: תושבים חזקים, הרשות חזקה.

טלב אלסאנע: תושבים חלשים, הרשות חלשה.

טלב אלסאנע: רשות חלשה, משמע, להמשיך במעגל העוני והאבטלה.

טלב אלסאנע: אי אפשר להחזיק אותם ולטפטף להם טיפות מידי יום כדי שימשיכו להתקיים וכל מכה קשה משמעותה שהרשות קורסת.

טלב אלסאנע: אני יודע שהרשויות לא מספקות את השירותים המינימאליים מלבד אולי השירותים הבסיסיים והאלמנטאריים ביותר.

טלב אלסאנע: אין, למשל, חינוך לא פורמאלי.

טלב אלסאנע: זה גורם לכך שישובי הקבע לא אטרקטיביים והתושבים לא רוצים לעבור לישובי הקבע.

טלב אלסאנע: יש חובות ויש תשלומים, אבל אין זכויות.

טלב אלסאנע: את המצב הזה צריך לשנות.

סעיד אלחרימי: בוקר טוב לכולם.

סעיד אלחרימי: אני מודה ליושב ראש הוועדה ולחברי הוועדה שבאו להשתתף ביום החגיגי, יום הבדואים בכנסת.

סעיד אלחרימי: אני חושב שיש משמעות מאוד גדולה לעניין הזה.

סעיד אלחרימי: יש חשיבות רבה לקיום של יום כזה שבו מקבלי ההחלטות במדינת ישראל נחשפים לבעיותיו ומצוקותיו ולמצבו העגום של המגזר הבדואי בדרום.

סעיד אלחרימי: אחד מחברי הכנסת שאל האם יש ועדות חקירה.

סעיד אלחרימי: לא רבותי, אנחנו באים למנוע ועדות חקירה.

סעיד אלחרימי: אנחנו לא רוצים להגיע למצב של ועדות חקירה.

סעיד אלחרימי: מצב של ועדות חקירה זה מצב קריטי שאחריו אין מה לדבר.

סעיד אלחרימי: מה שמדבר אלה אנשי המקצוע.

יעקב ליצמן: זאת היתה שאלה אינפורמטיבית.

סעיד אלחרימי: אני מבין.

סעיד אלחרימי: אין ועדות חקירה ברשויות הבדואיות.

סעיד אלחרימי: יש רשויות שמנוהלות באופן מצוין.

סעיד אלחרימי: הממונה על המחוז נמצא כאן ויודע את זה במאה אחוז.

סעיד אלחרימי: השאלה היא שאלה עקרונית.

סעיד אלחרימי: אנחנו רוצים לצאת מהדיון הזה בקריאה למקבלי ההחלטות ולממשלת ישראל, לתת עדיפות והעדפה מתקנת בתיקון של עוול שנגרם שנים על גבי שנים למגזר הבדואי.

סעיד אלחרימי: איננו קוראים להחלטה ספציפית, אנחנו יודעים שאנחנו מתקרבים לדיוני תקציב לשנת 2008 ואני חושב שזה המקום להציג סוגיות עיקריות.

סעיד אלחרימי: חבר הכנסת אלסאנע דיבר על הכנסות עצמיות.

סעיד אלחרימי: חילקתי לכם נייר, שהוכן בצנעה על ידי מועצת שגב שלום, שעושה השוואה בין הרשויות הנבחרות במגזר הבדואי לבין כלל מדינת ישראל, ערבים כיהודים.

סעיד אלחרימי: אתם רואים שההכנסות העצמיות של רשויות הבדואיות הן 19% מכלל התקציב שלהן, כאשר במדינת ישראל, בכלל, הממוצע הוא 64%.

סעיד אלחרימי: לכן זה מראה על המון דברים.

סעיד אלחרימי: יש עוד נתון וגרף משנת 2002.

ניסן סלומינסקי: זה בגלל שלא גובים או שאין ממי לגבות?

סעיד אלחרימי: אין ממי לגבות.

סעיד אלחרימי: ניקח, למשל, את הגרף האחרון על הכנסות מעסקים ומארנונה בשנת 2002.

סעיד אלחרימי: המגזר הבדואי הוא ב-14% ושאר המדינה אתם רואים בתוך הגרף.

סעיד אלחרימי: אני כאן רוצה לסכם בשני משפטים ואלה דברים הידועים גם למחוז.

סעיד אלחרימי: רבותי, מסביב לאוכלוסיות הבדואיות, צמודי דופן, יש אוכלוסיית כפרים לא מוכרים, אבל בסופו של דבר האוכלוסייה הזאת מתפרנסת מתוקצבת ומהווה נטל על הרשויות המקומיות שאנחנו מנהלים.

מוחמד ברכה: מהוות מעמסה.

סעיד אלחרימי: אנחנו לא מקבלים גרוש אחד מהמדינה לתקצוב האנשים האלה ואני מתכוון למענקי האיזון.

סעיד אלחרימי: הדבר הזה מהווה מעמסה לא פשוטה.

סעיד אלחרימי: בשגב שלום יש 6,500 תושבים רשומים.

סעיד אלחרימי: התושבים צמודי דופן לשגב שלום, המלצה של מחוז דרום היא מעל ל-3,000.

יעקב ליצמן: כמה המענק שלך השנה?

סעיד אלחרימי: אתם לא תאמינו, עד עכשיו אני לא יודע מה מענק האיזון שלי לשנת 2007.

סעיד אלחרימי: ב-2006 זה היה 8 מיליון.

סעיד אלחרימי: אנחנו רוצים לצאת מוועדת הכספים בקריאה לתת העדפה למגזר הבדואי ולשים לב למה שקורה במגזר הבדואי וזאת כדי למנוע מצב של ועדות חקירה ופירוק רשויות מקומיות.

סעיד אלחרימי: למנוע את האסון לפני שיתרחש.

סעיד אלחרימי: תודה רבה.

חיים אורון: לשאלות של חבר הכנסת ליצמן ואחרים.

חיים אורון: אני אומר את התרשמותי ואני מקווה שלא אפגע באף אחד.

חיים אורון: בבחירות האחרונות קרה מהפך בהנהגה של הרשויות הבדואיות בנגב.

חיים אורון: ראשי הערים רואים את עיקר תפקידם בקידום היישוב.

חיים אורון: אני אומר את זה כי יוצא לי להסתובב ולבקר.

חיים אורון: לפעמים מגיעות מחמאות לאנשים האלה כי הם עומדים במאבקים מאוד קשים באוכלוסיות שלהם.

חיים אורון: למשל, נושא הארנונה שהוא מאוד לא פשוט.

חיים אורון: כל אחד מהם יספר לכם סיפורים מאוד קשים עד כדי איומים.

חיים אורון: אני בטוח שדודו יאשר את מה שאני אומר.

חיים אורון: אני אומר את זה כהערה ראשונית כי כרגע אנחנו לא בסיפור עם ראשי ערים שנמצאים בוועדת חקירה.

חיים אורון: אם אני לא טועה, אני חושב שבשוטף רובם הצליחו להתאזן.

חיים אורון: הם עשו מאמצים גדולים והם פיטרו עובדים וכדומה.

חיים אורון: אנחנו מדברים בקבוצת ערים שהן ערים בהקמה והן לא ערים קיימות.

חיים אורון: תואר פה שסביב שגב שלום יש 3,000 תושבים.

חיים אורון: אלה תושבים שנשענים על הישוב.

חיים אורון: הם מקבלים את כל השירותים, לא משלמים ארנונה, והערים לא מפוצות נכון.

חיים אורון: רק על זה אפשר היה לדבר שעות.

חיים אורון: התפיסה צריכה להיות שמדובר בערים בהקמה.

חיים אורון: מצד אחד, בשגב שלום יש תושבים שגרים בעיר 15 שנה, בתל שבע 20 וכמה שנים ומצד שני, זה לא שהצטרף מישהו לעיר, שבונים שכונה חדשה ותושבים חדשים הצטרפו.

חיים אורון: תיקחו בחשבון שברהט צריך לבנות כל שנה 5 בתי ספר כדי לעמוד בגידול הטבעי של האוכלוסייה.

חיים אורון: תופעות שאנחנו לא מכירים אותם בשום מקום אחר.

חיים אורון: קחו בחשבון שעל זה צריך תשתיות, על זה צריך את כל התשתית שהיא עדיין לא קיימת כמעט.

חיים אורון: למשל, מתנסים.

חיים אורון: בעיה מאוד קשה שקיימת בכל המקומות.

פייסל אל הוזייל: אין חינוך בלתי פורמאלי.

חיים אורון: מדינת ישראל הצליחה, וזה הישג לא קטן, להגיע למצב שקיימת מערכת חינוך.

חיים אורון: אבל לא הגיעו לקומה השניה של מערכת החינוך, דהיינו, טיפוח, הייחודיות, ילדים במצוקה, חינוך הלא פורמאלי, מתנסים ועוד.

חיים אורון: ישנם מקומות שבהם מעל 50% מהאוכלוסייה הם אנשים מתחת לגיל 18.

קריאה: 60%.

חיים אורון: זה לא דומה לשום דבר שאנחנו מכירים.

חיים אורון: קחו בחשבון, שביסוד מדובר על אוכלוסיה בחתך סוציו-אקונומי הכי נמוך שיש בארץ.

חיים אורון: מזה מתחיל הדיון.

חיים אורון: לא משנה שהוא ימצה את 100% ארנונה שהוא יכול למצות בכל עיירה אחרת, רוב האוכלוסייה שהוא הולך לגבות ממנה ארנונה, היתה מקבלת פטורים בגין מצב סוציו-אקונומי.

חיים אורון: הוא צריך לגבות ארנונה, זה חלק מהתהליך של חינוך האוכלוסייה.

חיים אורון: אם מישהו משלה את עצמו שהפיתרון הוא בגבייה יותר טובה של הארנונה, זורה חול בעיניים.

חיים אורון: אז הוא יגבה עוד 2 מיליון וצודק דודו שלוחץ עליהם לגבות, אבל העניין הוא הרבה יותר גדול.

חיים אורון: הממשלה החליטה ביום ראשון להקים מבנה חדש, אני מקווה שיש לו פוטנציאל.

חיים אורון: יכול להיות שהוא יכול להוות בסיס למהפכה בטיפול בבדואים בנגב.

חיים אורון: לצערי הרב, אני לא בטוח, למרות הטון החיובי שהשמעתי, שהממשלה הבינה שאם היא לא תעשה מהפכה בטיפול בבדואים בנגב, שום ראש עיר לא יפתור את הבעיה הנקודתית שלו, כשסביבו, בשגב שלום יש 10,000, ובערערה יש 15,000 מנבטים ועד דימונה.

חיים אורון: אי אפשר לבודד את השאלה הזאת.

ראובן ריבלין: זאת פזורה, אלה לא הערים עצמן.

חיים אורון: רובי, אנחנו מסדרים לעצמנו את התמונה ונותנים שמות: פזורה, ערים.

ראובן ריבלין: זה לא טוב, אתה צודק במאה אחוז.

חיים אורון: אני מבודד את רהט.

חיים אורון: המציאות שבכל הישובים שיושבים פה, חוץ מרהט, הגבול בין הפזורה לעיר לא קיים.

נאיף אבו עראר: בוקר טוב לכולם.

נאיף אבו עראר: אני ראש המועצה ערערה שבנגב.

נאיף אבו עראר: אני מודה מברך על המפגש הזה.

נאיף אבו עראר: הישובים שלנו הם המפונים של תל מלחתה.

נאיף אבו עראר: אנחנו המפונים של שדה התעופה נבטים.

נאיף אבו עראר: המדינה, שפינתה את הישובים האלה, התחייבה להקמת תשתית ביוב, תשתית כבישים, תשתית מים וכל התשתיות שצריכות להיות בישוב מסודר.

נאיף אבו עראר: המדינה לא עמדה בשום התחייבות.

נאיף אבו עראר: הכביש הוא חצי כביש עד עצם היום.

נאיף אבו עראר: כמעט 35% מהמענק שאני מקבל משרד הפנים אני משלם עבור הנילוות של הביוב.

נאיף אבו עראר: עד היום, כבר 25 שנה, אנחנו עם צנרת אסבסט, שאומרים שזה מסרטן.

נאיף אבו עראר: בכל הישובים המדינה לא עמדה בהתחייבויות שלה.

נאיף אבו עראר: הישובים האלה הוקמו בשנת 1996, לאחר פירוק המועצה האזורית מסוס והמועצה האזורית שוקן.

נאיף אבו עראר: אנחנו ישובים שיש בהם 66% תושבים מתחת לגיל 18, זאת אומרת ישובים של ילדים.

נאיף אבו עראר: אצלנו אין בכלל חינוך בלתי פורמאלי.

נאיף אבו עראר: הצלחנו לבנות מערכת חינוך פורמאלי מסודר.

נאיף אבו עראר: חינוך בלתי פורמאלי אין לנו בכלל.

ראובן ריבלין: אין בעיות עם מורים?

נאיף אבו עראר: אין לנו בעיות עם מורים ואין לנו בעיות עם בתי הספר.

נאיף אבו עראר: יש לנו בעיה עם החינוך הבלתי פורמאלי.

נאיף אבו עראר: באוכלוסיה כזאת צעירה צריך להקפיד שיהיה חינוך בלתי פורמאלי.

נאיף אבו עראר: יש הרבה משפחות מרובות ילדים.

נאיף אבו עראר: אם הנשים בישובים היו הולכות לחתום בלשכה, היינו מגיעים ל-60% אבטלה.

נאיף אבו עראר: ניהלתי את המועצה בשנת 2000 כראש מועצה ממונה.

נאיף אבו עראר: אני איש עסקים מצליח ויש לי בחברה שלי יותר עובדים ממה שבמועצה.

נאיף אבו עראר: אפילו התקציב של החברה שלי הוא יותר מהתקציב של המועצה ואני מנהל אותו על הצד הטוב ביותר.

נאיף אבו עראר: הגעתי למועצה עם 17 מיליון שקל גירעון.

נאיף אבו עראר: בישוב יש 11,000 תושבים ואנחנו נותנים שירות לעוד 7,000 תושבים מהפזורה מסביב, שהם כמעט יום יום בישוב שלנו.

נאיף אבו עראר: הם משתמשים בכביש, במים, בחינוך, בקופת החולים וכדומה.

נאיף אבו עראר: אנחנו נותנים להם שירות ואין להם מקורות הכנסה.

נאיף אבו עראר: ב-2004, כשנבחרתי, פיטרתי 49 עובדים.

נאיף אבו עראר: נשארו לי 34 עובדים ועוד 4 עובדי רווחה.

נאיף אבו עראר: אני לא מדבר על החינוך כי החינוך מתוקצב.

נאיף אבו עראר: אדוני היושב ראש, התחלתי בכל אמצעי האכיפה, עד כדי כך שאף פעם לא שמעתם במגזר הבדואי שפורצים דלת ומעמיסים טלוויזיה וחדר שינה.

נאיף אבו עראר: זה קרה בערערה בנגב.

נאיף אבו עראר: נשארתי חי ואני עובד עם זה וגם אני לא מגיע לאחוזי הגבייה.

נאיף אבו עראר: קובעים פה שאנחנו נגיע ל-80%, אולי בחלום זה יהיה, כי אין מאיפה לשלם.

נאיף אבו עראר: אין לאנשים מאיפה לשלם.

נאיף אבו עראר: אנשים צברו חובות עוד בזמן המועצה האזורית מסוס.

נאיף אבו עראר: היו ראשי מועצות ממונים שלא הקפידו על הגבייה וצברו חובות של 300,000 שקל.

נאיף אבו עראר: אדם שמקבל הבטחת הכנסה של 2,000 שקל ויש לו 10 ילדים בבית, הוא לא יכול לשלם.

נאיף אבו עראר: לקחתי חברת גבייה, פתחתי תיקים, עיקלתי בבנקים, עיקלתי רכבים, עיקלתי מטלטלין.

נאיף אבו עראר: צרפתי את המועצה המקומית למחסומים של מע"מ ומס הכנסה.

חנא סוייד: מה אתה מושל צבאי?

נאיף אבו עראר: נהייתי יותר גרוע, אבל זה לא עוזר.

נאיף אבו עראר: אני החלטתי לא להתמודד יותר אבל לפחות אני אעשה את העבודה שלי.

נאיף אבו עראר: בסופו של דבר הגעתי היום ל-50% גביה במים.

נאיף אבו עראר: אנחנו מנתקים אנשים מהמים והם מתחברים ישירות.

נאיף אבו עראר: זה גם גורם לנזק לפחת של המים.

ניסן סלומינסקי: אתה עושה אבחנה בין הפזורה לבין תושבי הישוב?

נאיף אבו עראר: אני מדבר רק על תושבי הישוב.

נאיף אבו עראר: ברגע שאני משלם קרוב ל-800,000 שקל משכורות בחודש, והיום אי אפשר לשלם בלי הנילוות - מינואר לא קיבלתי שקל אחד.

קריאה: 4 חודשים אתה לא משלם משכורת.

נאיף אבו עראר: לא רק זה.

נאיף אבו עראר: מינואר לא ראיתי שקל כי הכל הולך להלוואות.

יעקב ליצמן: האם השנה קיבלת משהו ממשרד הפנים?

נאיף אבו עראר: כשהיה המשפט בבית דין לעבודה על הלנת השכר, הקדימו לנו תשלום של 750,000 שקל.

נאיף אבו עראר: חשבנו שאנחנו מקבלים מענק אבל רק הקדימו לנו ועכשיו נתקענו.

נאיף אבו עראר: אני חייב משכורת מחודש אפריל.

נאיף אבו עראר: שלשלום הייתי במחוז ואמרתי להם שאם הם חושבים שיש פיתרון וראש מועצה אחר יכול לפתור את הבעיה, שיביאו.

ראובן ריבלין: אני מלווה את האוכלוסייה שנים רבות, מאז שחיים אורון הביא אותי להיות חלק מאותו לובי.

ראובן ריבלין: הנושא שבו מדינת ישראל מתעסקת הוא נושא שהוא פצצה חברתית שהיא תתפוצץ לכולנו.

ראובן ריבלין: אם הממשלה לא תבין, ולא חשוב איזו ממשלה, את גודל הבעיה, לא נגיע לעולם למצב שבו נוכל לפתור את הבעיה.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לפנות ולומר לכם.

ראובן ריבלין: חיים אורון רמז או אמר שהבעיה של הישובים והבעיה של הפזורה היא אותה בעיה, משום שיש ישוב ויש פזורה שהיא סמוכה לישוב.

ראובן ריבלין: כאשר מדברים על ערים שהן גדולות יותר מרמת גן או חולון הכוונה היא לגרעין היישובי ולכל הפזורה מסביב.

ראובן ריבלין: אם המנהיגות המקומית לא תגיע למצב שבו הבדואים יחליטו, אחת ולתמיד, שיש צורך בשינוי אופי החיים, מבחינת ההתנהלות הבדואית במשך 3,000 השנים האחרונות, לא נמצא פיתרון.

ראובן ריבלין: למה?

ראובן ריבלין: כי ייווצר מצב של חופש פעולה מלא לפזורה לעומת הרשות המקומית וזה יביא למצב שבו לא יהיה אמון בין הרשות המרכזית לבין הרשויות המקומיות.

ראובן ריבלין: כל אחת מהן תאמר שהיא מטפלת רק בעניינים הנקודתיים שלה ולא מטפלת בבעיה כולה של הפזורה.

ראובן ריבלין: צריך לקיים דיון מיוחד בנושא הזה כדי לראות איך מיישרים קו ובאים לידי מצב שבו גם הבדואים אומרים את דברם.

ראובן ריבלין: לא יכולים להיות חיים עירוניים או חיים קהילתיים וחיי פזורה.

ראובן ריבלין: אני אומר זאת לחברים, שהם המנהיגים המקומיים של הישובים הבדואיים.

ראובן ריבלין: אני שמח לשמוע היום שנושא החינוך הסתדר.

ראובן ריבלין: אני זוכר שרק לפני 10 שנים, בשנת 1996, נושא החינוך היה קטסטרופאלי.

ראובן ריבלין: אני חושב שאנחנו צריכים ללחוץ על הממשלה, ובלבד שנגיע לידי אמנה, שבה אנחנו יודעים מה התכנית של ה-10 שנים.

ראובן ריבלין: יש לקבוע את תנאי החיים בין הקהילה הבדואית לבין המדינה עצמה, בכל מה שקשור להסדרת נושא הפזורה כי היום הדבר הזה נוטה, לצערי הרב, ללגיטימציה לקיפוח שהוא בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: אנחנו הכתובת לדבר הזה.

ראובן ריבלין: אנחנו מוכנים לבוא ולשמוע את אותם דברים על מנת שנוכל להתמודד.

ראובן ריבלין: ישבנו עם מנכל משרד הפנים, לא רק בנושא של הלנת השכר לגבי ישובים כאלה ואחרים, אלא לגבי היכולת לתת את המענקים.

ראובן ריבלין: אני רואה שבשנת 2005, שאגב היתה שנה מיוחדת, היתה שנה טובה.

ראובן ריבלין: אני ער לכך שב-2006 וב-2007 שוב יש מצב לא טוב.

ראובן ריבלין: אני רואה שב-2005 81% מהתקציבים היו עזרה של המדינה, דבר שאפשר לשמור על איזון.

פייסל אל הוזייל: זה היה אחרי שנתיים של מצוקה.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: בדרך כלל הממשלה מביאה לנו את 2005.

ראובן ריבלין: היום אתה מביא לנו את 2005, לכן התפלאתי איך המצב כל כך טוב.

ראובן ריבלין: אני מגלה לכם סוד.

ראובן ריבלין: בשנת 2005 היתה שנה שבה נתנו מענקים יותר גדולים.

ראובן ריבלין: האמנה הזאת צריכה להיות במחשבה שלנו כדי להבין שכדי להגיע להסדר צריך להסדיר את העניין.

טלאל אלקרנאווי: אני מתנצל על האיחור ואני מברך אתכם על קיום הפגישה הזאת והדיון החשוב בענייני הבדואים בנגב.

טלאל אלקרנאווי: אוכלוסיית הבדואים בנגב מונה 165,000 אזרחים.

טלאל אלקרנאווי: הם אזרחים נאמנים למדינה אבל אני חושב שעדיין לא מצאו את מקומם במדינת ישראל ועדיין לא זוכים לקבל את מלוא השירותים המגיעים להם.

טלאל אלקרנאווי: על מה אנחנו מדברים?

טלאל אלקרנאווי: אנחנו, כראשי רשויות, מסכימים שכל תושב שחי בישוב צריך לשלם את החובות שלו, דהיינו, ארנונה ומים.

טלאל אלקרנאווי: על זה אין מחלוקת ואנחנו צריכים לעשות את המקסימום בעניין הזה בנתונים ובתנאים שקיימים בשטח.

טלאל אלקרנאווי: צריך לקחת בחשבון ש-62% מהתושבים הבדואים בנגב הם מתחת לגיל 18.

טלאל אלקרנאווי: כלומר, מתוך ה-165,000 יש לנו 100,000 ילדים.

טלאל אלקרנאווי: בניגוד לכל ישוב אחר שבו אתה אומר: "יש לי 42,000 תושבים, אז מתוכם יש לי 30,000 תושבים בוגרים שמשלמים ארנונה ומהווים הכנסה".

טלאל אלקרנאווי: אז אנחנו מנסים לעשות ולהשפיע.

טלאל אלקרנאווי: זה סיכוי אדיר אבל גם סיכון אדיר, תלוי איך אנחנו מטפלים בילדים הללו.

טלאל אלקרנאווי: איך אנחנו, ביחד עם המדינה, מטפלים באוכלוסיה הזאת?

טלאל אלקרנאווי: המאבק שלנו הוא צדק חלוקתי וצדק חברתי.

טלאל אלקרנאווי: מתי יגיע היום הזה שאנחנו נדבר על צדק חלוקתי במשאבי המדינה?

טלאל אלקרנאווי: לא יתכן שהישובים שלנו צריכים לחיות רק ממשרדי ממשלה.

טלאל אלקרנאווי: אנחנו חיים בעיקר מהכנסות ממשרדי הממשלה.

טלאל אלקרנאווי: ההכנסות העצמיות שלנו שואפות לאפס.

טלאל אלקרנאווי: ברגע שרשות מקומית נתמכת וחיה רק בזכות המענקים שהיא מקבלת ממשרד הפנים, ממשרד החינוך וממשרד הרווחה, היא לעולם לא תצמח ולעולם לא תוכל להעמיד שירותים נורמאלים לאוכלוסייה שלה.

טלאל אלקרנאווי: מדברים על הכנסות עצמיות.

טלאל אלקרנאווי: ההכנסות העצמיות הן בעיקר מארנונה למגורים כי לא נבנו תשתיות לעסקים.

טלאל אלקרנאווי: לא נבנו תשתיות שיביאו הכנסות עצמיות לרשות המקומית.

טלאל אלקרנאווי: אנחנו בעצם נמשיך להיות שעונים על כתפי המדינה וכל פגיעה במענקי האיזון תפגע בנו קשה מאוד.

ראובן ריבלין: לכמה תושבים, שאינם תושבי רהט, אתם נותנים שירותים קהילתיים?

טלאל אלקרנאווי: כל הפזורה הבדואית מקבלת מאיתנו שירותים, למרות שהמדינה לא מכירה בהם כתושבים שלנו.

טלאל אלקרנאווי: למשל, אני, נותן מים ל-7,000 לתושבים בפזורה.

טלאל אלקרנאווי: אני חורג ממכסת המים שלי ומשלם קנסות.

טלאל אלקרנאווי: גם זה נטל על הרשות המקומית.

טלאל אלקרנאווי: עד 2003 היינו מקבלי מענק איזון.

ראובן ריבלין: אם הוא לא תושב שלך, למה אתה נותן לו מים?

טלאל אלקרנאווי: כי הוא אזרח המדינה.

טלאל אלקרנאווי: אנחנו כן מנתקים מים אבל זה לא עוזר.

טלאל אלקרנאווי: אני רוצה לומר שאנחנו צריכים להגיע למצב של חלוקת משאבים בארנונה.

טלאל אלקרנאווי: ברגע שישנם אזורי תעסוקה ומפעלים, ההכנסה תתחלק באופן שווה.

טלאל אלקרנאווי: לא יתכן שרשות מקומית תחייה עם ארנונה עם 4 מיליון או 5 מיליון שקל הכנסות עצמיות.

סטס מיסז'ניקוב: יש לכם אזורי תעשיה?

טלאל אלקרנאווי: בכל הישובים הבדואים אין אזור תעשיה למעט ברהט, שיש בה אזור מלאכה שהוא מהווה 3% מההכנסות שלי.

אחמד טיבי: זה לא אזור תעשיה.

טלאל אלקרנאווי: זה לא מביא הכנסות עצמיות.

טלאל אלקרנאווי: כל הרשויות הבדואיות נמצאות באשכול מספר 1 ואנחנו מתחרים בינינו על המקומות 1 עד 7.

טלאל אלקרנאווי: זה נתון קיים במדינת ישראל ועם זה צריך להתמודד.

טלאל אלקרנאווי: בנוסף, המדינה מידי פעם מחוקקת חוקים.

טלאל אלקרנאווי: אתמול חוקק חוק של חינוך חובה בכיתות יא' ויב'.

טלאל אלקרנאווי: המדינה דאגה למקורות תקציביים לזה?

טלאל אלקרנאווי: חוק נהרי, שאושר עכשיו, יש לזה מקורות תקציביים?

טלאל אלקרנאווי: ברור שזה נטל על כלל הרשויות המקומיות אבל להבדיל, רשויות חלשות עוד ימותו.

סטס מיסז'ניקוב: אתה רוצה יותר מידי, גם חוק וגם תקצוב.

טלאל אלקרנאווי: בנוסף לזה אנחנו עושים את המקסימום, כמו שאמר ראש מועצה ערערה, בנושא של גביית ארנונה אנחנו לא חוסכים בשום דבר.

טלאל אלקרנאווי: מצד שני, יש את המענק המותנה שפוגע ברשויות הערביות בעיקר.

טלאל אלקרנאווי: לדוגמה, ברהט יש היום 42,700 תושבים.

טלאל אלקרנאווי: מענק האיזון שלי ב-2003 היה 28 מיליון שקל.

טלאל אלקרנאווי: אז הייתי עם 32,000 תושבים.

טלאל אלקרנאווי: היום אני עם 42,000 תושבים ומענק של 24 מיליון שקל.

טלאל אלקרנאווי: כלומר, מענק האיזון שלי יורד, ומספר תושבים יורד.

דודי כהן: אני רוצה להתייחס לשתי הקבוצות, הרשויות הקיימות הוותיקות והפזורה.

דודי כהן: הסוגיה המרכזית ברשויות המקומיות היא סוגיית מבנה ההכנסות.

דודי כהן: ברגע שיש רשות שבסיס ההכנסות שלה זה 70% מתקציבי הממשלה, כל קיצוץ מתקציבי משרד ממשלה, וזה קורה כל שנה, פוגע ישירות ברשות המקומית.

דודי כהן: את זה צריך להבין, אין יש מאין.

דודי כהן: הסוגיה השניה זה נושא הארנונה למגורים.

דודי כהן: אני רוצה להבהיר פה שאחוזי הגביה שמשרד הפנים עומד עליהם הם אחוזי הגבייה מהנטו ולא מהברוטו.

דודי כהן: כלומר, לאחר שנתת הנחה על פי חוק, והבאת בחשבון את המצב הסוציו-אקונומי, יש ארנונה ועליה אנחנו מחילים את אחוזי הגבייה ולא על הברוטו.

דודי כהן: צריך להבין שאנחנו כן מביאים בחשבון את כל נושא הפזורה.

יצחק וקנין: אין ברוטו, אתה רוצה שיהיה נטו?

סטס מיסז'ניקוב: לא הבנתי.

סטס מיסז'ניקוב: הם טוענים שבגלל שיש להם יותר ילדים מאשר מבוגרים, שיעורי הארנונה שלהם נמוכים יותר.

סטס מיסז'ניקוב: הם לא יכולים לכלכל את העיר בגלל ששיעורי הארנונה נמוכים.

סטס מיסז'ניקוב: איך אתם נותנים מענה לסוגיה הזאת?

דודי כהן: אתה נותן שומה לארנונה למשפחה.

דודי כהן: לאחר מכן הוא זכאי להנחה בגלל מספר ילדים, מצב סוציו-אקונומי וכדומה.

דודי כהן: כאשר אנחנו מתנים את המענק המותנה, אחוז הגבייה הוא מהמענק המותנה הנטו, לאחר הנחות.

דודי כהן: לכן זה נראה לי סביר.

מוחמד ברכה: האם יש לכם הערכה מה האחוז של הארנונה ממגורים לעומת הארנונה ממקורות אחרים?

סעיד אלחרימי: 86% ממגורים ו-14% מארנונה שאינה מגורים.

דודי כהן: לעניין הארנונה שאינה ממגורים, אנחנו מודעים לסוגיה הזאת ואני רוצה להציג כמה פעולות שכן נעשות באזור, בראייה של שילוב הרשויות המקומיות במרחב המטרופוליני והצדק החלוקתי: צומת להבים כצומת תעסוקה משותף.

דודי כהן: ככל שהמדינה תשכיל לפתח מהר יותר, רהט אמורה להרוויח הרבה מאוד מהשטח הזה.

דודי כהן: אזור תעסוקה צומת שוקן, אזור משותף לחורה, לקיה, מיתר ובני שמעון.

דודי כהן: התכניות מאושרות.

דודי כהן: ככל שמשרד התמ"ת יפתח את זה מוקדם יותר, יהיו הכנסות.

דודי כהן: יושבים כאן נציגים מערערה ומכסיפה.

דודי כהן: כשדנו במשרד הפנים בחלוקת הכנסות ממישור רותם, אותה מועצה אזורית עשירה תמר, ודיברו לתת רק לדימונה וערד, אנחנו, כמשרד הפנים, עמדנו על כך שישונה כתב המינוי של הוועדה, על מנת שניתן יהיה לחלק הכנסות גם לערערה שעל יד דימונה וגם לצפע שעל יד ערד.

דודי כהן: כלומר, אנחנו מביאים בחשבון את הפריסה והמיקום על מנת לשלב אותם במקורות הכנסה מאזורי תעסוקה משותפים כחלק מהאנשים שחיים במרחב.

קריאה: משרד התמ"ת יודע על התכניות שלכם?

דודי כהן: בוודאי.

דודי כהן: אנחנו אחראים להביא תכנית מאושרת.

דודי כהן: לגבי הפזורה.

דודי כהן: יש 61,000 תושבים בפזורה מתוך שבעת ישובי הקבע, זה מספר מדהים.

ראובן ריבלין: מי מתקצב את הפזורה?

דודי כהן: לטובת העניין הזה הוקמה המועצה האזורית אבו בסמה שאמורה לאמורים להיות בתוכה בין 9 ל-12 ישובים.

דודי כהן: היום יש בתוכה 9 ישובים מוכרים ו-3 בתהליך.

דודי כהן: המועצה אמורה להקים את הישובים ולכלול בתוכה כ-35,000 תושבים בדואים לפי הקבוצות.

דודי כהן: הם צריכים לקלוט את הפזורה לתוך הישובים בתכניות קיימות ומאושרות.

דודי כהן: כאן מדובר על 35,000 שמיועדים להיות במסגרת 12 ישובי אבו בסמה.

דודי כהן: יתרת הפזורה, כ-25,000, אמורים להיקלט בישובים הקיימים: הרחבה של רהט, בכסייפה אפשר להכניס עוד אלפי תושבים.

סטס מיסז'ניקוב: מתי זה יקרה?

סטס מיסז'ניקוב: מה התכנית?

סטס מיסז'ניקוב: מה הלו"ז?

דודי כהן: יש קושי להגדיר לוח זמנים כי הקושי המרכזי הוא לא תכנוני אלא הסכמה של חלק מהאוכלוסייה הבדואית להיכנס לישוב ולגור על קרקע בקביעת בעלות.

דודי כהן: עד שסוגיית קביעת הבעלות לא תוסדר, לא ניתן יהיה לקבוע לוח זמנים.

דודי כהן: לכן, הקושי המרכזי ביישום תכנית הממשלה היא בסוגיית קביעת הבעלות.

דודי כהן: כשהסוגיה הזאת תיפתר, ניתן יהיה ליישם הרבה מאוד תכניות בישובי הבדואים בנגב לצרכי מגורים, פיתוח תעשייתי וכל הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: מי אמור לפתור את סוגיית פיצוי הבעלויות?

דודי כהן: זה לא משרד הפנים.

דודי כהן: מי שמטפל בזה הוא מנהל מקרקעי ישראל בגין אחריותו על קרקעות המדינה.

דודי כהן: לכן הוא זה שאמור לנהל את המשא ומתן עם הבדואים בעניין תביעת הבעלות על הקרקע.

ניסן סלומינסקי: יש מישהו שמתאם בין כל משרדי הממשלה?

דודי כהן: כשהוקמה הרשות הוקמה גם מנהלה לתאום פעולות הממשלה במגזר הבדואי בנגב.

דודי כהן: המנהלה הזאת, לכאורה, אמורה לקחת שתי תכניות הממשלה, ערב 15 וערב 40, שמקצות תקציבים בהיקף של מיליונים כל שנה לצרכי הבדואים ולנהל מעקב אחרי היישום התקציבי של ההחלטות האלה.

דודי כהן: ישנם הרבה תקציבים לא מומשו, את זה אנחנו יודעים להגיד כבר היום.

דודי כהן: לגבי הקשיים בפיתוח הישובים הקיימים.

דודי כהן: כשאתה מקים יישוב חדש יש צורך בהשקעה מאסיבית ראשונית בתשתיות על.

דודי כהן: אם המדינה לא תיקח את זה על עצמה ותנסה לעשות מה שהיא עושה היום, להעמיס את עלות כביש הגישה הראשי, את קווי המאסף העיקריים, על עלות המגרש הבודד, עלות המגרש הבודד לא תהיה אטרקטיבית לאף אחד להיכנס.

חיים אורון: היא כבר לא אטרקטיבית.

דודי כהן: זה המאבק שלנו, לגרום לממשלה לקחת על עצמה את תשתיות העל ולהעמיס על עלות המגרש רק את התשתיות של השכונה.

מוחמד ברכה: אני חושב שחשוב שוועדת הכספים תשמע את הסקירות על מה שקורה בנגב אבל אסור שהדבר יגלוש למן מסע של התבכיינות ושל קיטורים ואחר כך נועלים את הישיבה עם רגשות של הזדהות.

מוחמד ברכה: אני מציע לפורום ראשי הרשויות שיכינו רשימה של דברים שהם דורשים מוועדת הכספים ואנחנו נעלה את זה לדיון.

מוחמד ברכה: אני מציע ליושב ראש לקבוע דיון או שניים כדי לטפל בעניינים קונקרטיים שנוגעים למערכת החינוך או לתשתיות ואז להזמין את הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: כך אנחנו יושבים, מקטרים והולכים הביתה.

סטס מיסז'ניקוב: אני חושב לעשות יותר מזה.

סטס מיסז'ניקוב: לקראת התקציב נבוא לסיור בנגב.

מוחמד ברכה: אני מברך על כוונתו של היושב ראש אבל אחרי שנסייר נבוא לכאן לנהל דיונים קונקרטיים בהשתתפות משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.

מוחמד ברכה: בדיונים ישתתפו גם נציגי המועצה האזורית לישובים הבלתי מוכרים.

מוחמד ברכה: אם אתם סובלים מהמעמסה של הדאגה לפזורה, אני חושב שצריך לתת פיתרונות לפזורה פיתרונות באופן עצמאי.

מוחמד ברכה: אני מציע לעשות תכנית עבודה ולבוא לוועדת הכספים.

חנא סוייד: רצתי להגיד שהישובים המוכרים בנגב חיים בצל של הישובים הלא מוכרים.

חנא סוייד: כשאתה שומע על הנגב ישר ניצבת לעיניך הבעיה של הישובים הלא מוכרים והישובים המוכרים הם בצל.

ראובן ריבלין: הפיתרון נמצא גם בידי הממשלה וגם בידי התושבים.

ראובן ריבלין: אם הבדואים לא יחליטו מהי צורת החיים המועדפת עליהם במאה ה-21, אנחנו בבעיה.

חנא סוייד: אני חושב שההחלטה בעניין הישובים מאוד ברורה.

חנא סוייד: הישובים המוכרים מתפתחים כישובים עירוניים.

חנא סוייד: בישובים שעדיין לא הוכרו, הטיפוס המועדף שם הוא חקלאי כפרי.

חנא סוייד: אלו הטיפוסים של הישובים.

חנא סוייד: מ-1,000 שקל מענק של משרד הפנים מול הכנסות עצמיות אפסיות, אי אפשר לקיים ישובים.

חנא סוייד: אני רוצה לציין שהכסף הזה לא מספיק לשירותים המוניציפאליים המינימאליים.

חנא סוייד: דיברו על חינוך.

חנא סוייד: אולי יש בתי ספר וילדים הולכים לשם, אבל תסתכלו על ההישגים.

חנא סוייד: אחוז הזכאות לבגרות שם מגיע ל-27%.

חנא סוייד: אז למרות שיש בתי ספר ההישגים מאוד נמוכים.

חנא סוייד: צריך לראות את התמונה בכללותה ואני בהחלט מברך על היוזמה ללכת ולראות את הדברים בשטח ולהכין תקציב אופרטיבי שמשמעותו יותר ויותר השקעות מצד המדינה.

אחמד טיבי: אין ספק שככל שנבקר בשטח אנחנו נראה דברים שהמספרים לא משקפים.

אחמד טיבי: החיים בנגב הם חיים של מלחמה יום יומית על דברים בסיסיים, שאם אתה מספר עליהם לתושב תל אביב או נתניה הוא יחשוב שאתה מגזים.

אחמד טיבי: אי אפשר להפריז בחשיבותם של הדברים האלה.

אחמד טיבי: יש תשתיות הרוסות וברוב המקרים אין תשתיות של דברים יסודיים.

אחמד טיבי: ראשי הרשויות זועקים לעזרה והם פועלים כנגד כל הסיכויים.

אחמד טיבי: אין אזורי תעשיה, כאשר אצל השכנים, בדרך כלל יש אזורי תעשייה מפותחים, יש מקורות הכנסה, מערכת חינוך.

אחמד טיבי: לכן אני מברך על הצעתך, אדוני, לבקר בשטח.

אחמד טיבי: חשוב שהדברים האלה יבואו לידי הישגים מוחשיים ולא לידי הצגת דברים אקדמיים.

אחמד טיבי: היום הזה הוא יום חשוב, טוב שהכנסת עשתה אותו בוועדות ובמליאה וחשוב שהציבור ירגיש שזה גרם לשינוי כלשהו.

אחמד טיבי: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת שלא הייתי בתחילת הדיון.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להגיד לכם שבכל פעם שאני מבקרת בישובים בדואים אני נתקפת ייאוש, אני מודה, כי רמת הפער היא כל כך עצומה, ביחס לאוכלוסיה הכללית, שלהדביק את זה צריך הרבה כוונות טובות והחלטות ממשלה מאוד קונקרטיות, ואפילו זה לא קורה.

שלי יחימוביץ': מלכתחילה הבסיס של הישובים העירוניים הבדואים נולד בחטא.

שלי יחימוביץ': לקחו אנשים שקיימו אורח חיים מסוים, הכניסו אותם בכוח לסוג של גטאות, בלי למצוא להם מקורות פרנסה ואמרו: "בואו נראה מה יהיה מהניסוי הזה".

שלי יחימוביץ': הניסוי הזה הוא ניסוי מפלצתי ואם אפשר להשוות אותו לאיזו אוכלוסיה בהיסטוריה, זה אולי מה שנעשה לאינדיאנים בשעתו.

סטס מיסז'ניקוב: אני לא יודע, זה קצת - - -

שלי יחימוביץ': זאת השוואה מקובלת, לא המצאתי אותה.

שלי יחימוביץ': זה פרלמנטארי לחלוטין.

שלי יחימוביץ': רק להתחיל לדבר על זכויות מקרקעין ועל מענקי איזון, שהקיצוץ בהם פגע יותר מכל בישובים הבדואים, ועל החינוך במגזר הבדואי, אנחנו צריכים ישיבות ועדה מכאן ועד אין סוף.

שלי יחימוביץ': הביקור בישובים הבדואים זאת רק התחלה.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שבשבתנו כוועדת כספים נקיים ישיבות קונקרטיות על סעיפים קונקרטיים בתקציב, ולא רק נספר להם כמה הם יקרים לליבנו.

סטס מיסז'ניקוב: תודה שהגעתם.

סטס מיסז'ניקוב: חבר הכנסת אלסאנע ואחרים, שיזמו את הדיון הזה, צדקו מאוד.

סטס מיסז'ניקוב: הדיון חשוב.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו נקיים את הסיור אצלכם בנגב כדי ללמוד את הדברים בשטח.

סטס מיסז'ניקוב: עד אז, תכינו משהו אופרטיבי כדי שאחרי הסיור, לקראת התקציב, יהיו לנו נקודות לדיון ואז נתקדם הלאה.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה הישיבה נעולה.