ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 117, 2007-07-22 09:00

מיכאל נודלמן: בוקר טוב.

מיכאל נודלמן: אנחנו אמנם מקיימים סיור, אבל עדיין זאת ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות שמתקיימת במרכז הקליטה.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לראות את התנאים במרכז, מה הבעיות בו וזאת מאחר ששמענו הרבה על כך שיש בעיות.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לדעת איזה עתיד יש למרכז ואיזה עתיד יש למתגוררים בו.

עודד סלומון: בוקר טוב לכל חברי ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, בוקר טוב לראש העיר.

עודד סלומון: שמי עודד סלומון, אני מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית במסגרתה אנחנו חיים על כל רצף תהליך העלייה, כולל רצף הקליטה.

עודד סלומון: במסגרת הזאת בה אנחנו נמצאים היום, אנחנו מדברים בקליטת עולי אתיופיה.

עודד סלומון: אנחנו אחראים על הרצף, מתהליך העלייה של עולי אתיופיה מאתיופיה דרך הטיפול במרכזי הקליטה שאורך כשנה וחצי עד שנתיים, תקופה בה שוהים העולים במרכז.

עודד סלומון: מבחינתם זה שלב מאוד קריטי בתהליך.

עודד סלומון: כאשר הם מגיעים מאתיופיה לארץ, כאשר הם מגיעים מהעולם השלישי לישראל שהיא מדינת עולם מערבית, הפער בתרבות הוא מאוד מאוד גדול.

עודד סלומון: אנחנו כאן עושים את המירב ואת המיטב על מנת לאפשר להם תהליך קליטה מסודר, בו בני הפלאשמורה עוברים גיור, לומדים עברית ומתקיימות עבורם פעילויות חינוך, רווחה וחברה במסגרתן אנחנו משתדלים לעשות את המיטב על מנת להכין אותם לחיים מחוץ למרכזי הקליטה, לחיים האמיתיים.

עודד סלומון: מתוך 35 מרכזי קליטה שהסוכנות היהודית מפעילה, 21 מרכזי קליטה הם מרכזי קליטה שמטפלים בקליטה של עולי אתיופיה בישראל.

עודד סלומון: מרכז הקליטה במבשרת ציון הוא מרכז הקליטה הגדול ביותר והיום שוהים בו 1,200 נפשות, מתוכם כ-750-800 ילדים.

עודד סלומון: אני אבקש מעמית ליאור, מנהל מרכז הקליטה, להיכנס יותר לפרטים שקשורים במרכז הקליטה עצמו.

עמית ליאור: אני שמח לארח אתכם כאן.

עמית ליאור: המקום הזה ייחודי לא רק בגלל הגודל שלו אלא גם בגלל צורת הפריסה שלו.

עמית ליאור: כמו שראיתם, ואולי הסתובבתם כאן קצת, המקום הזה בנוי כמו שכונה בתוך מבשרת.

עמית ליאור: המקום לא מגודר אלא הוא פתוח ויש פה מעברים וכבישים שעוברים בתוך מרכז הקליטה שהם מאפשרים לתושבי המועצה לעבור מנקודה לנקודה.

עמית ליאור: אין פה גדר, אין פה שומר וכל אחד יכול להיכנס ולסייר במקום.

עמית ליאור: בגלל הגודל שלו והמורכבות שלו, 1,300 נפשות כאשר מתוכן 750 ילדים מגיל אפס עד 18, המרכז הזה מחולק לשני אתרים, אתר א' ואתר ב'.

עמית ליאור: הוא מחולק כך שבכל אתר שוהות 600 נפשות.

עמית ליאור: גם גיאוגרפית יש רחוב שמבדיל בין שני האתרים.

עמית ליאור: בכל אתר כזה אנחנו מחזיקים צוות טיפולי שמלו.

עמית ליאור: אני מנהל המרכז אבל לכל אתר יש מנהל או ראש צוות טיפולי.

עמית ליאור: בכל אתר יש שני עובדים סוציאליים.

עמית ליאור: כלומר, בסך הכל באתר יש לנו ארבעה עובדים סוציאליים.

עמית ליאור: בנוסף לעובדים הסוציאליים יש צוות של אם בית, סומכות, מדריכים מתורגמנים, מנהלי משק, שהם בעצם אמורים ללוות את העולים מרגע נחיתתם במרכז הקליטה ועד יציאתם לדיור קבע.

עמית ליאור: זה הצוות שעובד באתרים ולאחר מכן אפרט באופן יותר ספציפי לגביו.

עמית ליאור: בנוסף לצוותים האלה, שהם האנשים הקבועים, אנחנו מחזיקים כאן מדריכים-חונכים שהם פעילים בנושא של חברה ותרבות.

עמית ליאור: יש לנו מתנדבים רבים, כ-200 מתנדבים שעוזרים לנו כאן בפעילות.

עמית ליאור: נמצאות אתנו גם שש בנות שירות לאומי ומורות חיילות.

עמית ליאור: לגבי העבודה באתרים.

עמית ליאור: צריך לזכור שהמטרה שלנו היא שבסופו של דבר אנשים יצאו מכאן מוכנים לחיים בחברה הישראלית שהיא חברה שונה מהחברה אותה הם מכירים.

עמית ליאור: אין לנו שום כוונה שאנשים יישארו כאן מעבר לשנה וחצי-שנתיים אלא להפך, אנחנו חושבים שזה לא טוב שאנשים נשארים כאן מעבר לתקופה הזאת וזה לא עושה להם טוב.

עמית ליאור: הפוקוס שלנו ממוקד בדברים האלה.

עמית ליאור: אנחנו מפעילים כאן מערך חינוך לא-פורמלי שנקרא חברה ותרבות.

עמית ליאור: מדובר במערך גדול מאוד שמשלים את מערך החינוך.

עמית ליאור: אנחנו מחזיקים כאן מעונות של אמונה ונעמ"ת, לשם אנחנו שולחים ילדים מגיל חצי שנה עד שלוש.

עמית ליאור: אלה מעונות שנמצאים בתוך מרכז הקליטה.

עמית ליאור: ילדים בגילאי טרום חובה משתבצים בגנים של המועצה המקומית, כולל הילדים של גני החובה.

עמית ליאור: במרכז אנחנו לא מפעילים גני ילדים אלא הם קיימים במועצה.

עמית ליאור: הילדים שלנו משובצים בכ-16 מסגרות של בתי ספר וזה לא בתוך מבשרת, למעט בית ספר אחד.

עמית ליאור: כל בוקר יוצאים מכאן כ-16 אוטובוסים שמפזרים את הילדים בין בתי הספר, החל מבית שמש ובאזור ירושלים.

עמית ליאור: הילדים בחינוך הפורמלי משובצים גם בפנימיות יום, מה שנקרא יום לימודים ארוך, ומהרגע שהם חוזרים הביתה, הם נפגעים הם המשפחות בסביבות השעה 4:30-5:00 אחר הצהרים, אז אנחנו מתחילים בפעילות הלא-פורמלית, פעילות של חברה ותרבות.

עמית ליאור: הילדים מחולקים לקבוצות כאשר לכל קבוצה יש חונך שחלק מהפעילות שלו היא מעבר על מה שנקרא השלמות של שיעורי בית שלא הספיקו לעשות בפנימיית היום, ולאחר מכן פעילות חברתית ותרבותית כאשר הציר המרכזי שלנו הוא לוח השנה העברי, כאשר כל פעילות מתוכננת לפני חג או יום כזה או אחר.

עמית ליאור: הזכירו כאן את הנושא של העובדים הסוציאליים.

עמית ליאור: יש לנו ארבעה עובדים סוציאליים שמעבר לעבודה הפרטנית שהם עושים עם משפחות, עם ילדים ועם בני נוער, אנחנו מפעילים כאן כל מיני פרויקטים של רווחה.

עמית ליאור: השבוע אנחנו עומדים לסיים פרויקט גדול שעשינו עם אמהות חד-הוריות במרכז הקליטה והוא העצמת נשים חד-הוריות.

עמית ליאור: מתוכנן לנו פרויקט של הקשישים – יש לנו כאן

עמית ליאור: כ-30 עולים שהם קשישים, מבוגרים מעל גיל 65 – שגם אתם היינו רוצים לעשות עבודה בצורה של מועדון עם אופציה להשתלב במועדון לקשיש של המועצה המקומית.

עמית ליאור: אנחנו נכנסים עכשיו לפרויקט של אלימות בתוך המשפחה, פגיעות של ילדים.

עמית ליאור: דבר נוסף שאנחנו מטפלים בו במקביל הוא נושא התעסוקה.

עמית ליאור: צריך לזכור שעולה מגיע לכאן, לומד 10 חודשים באולפן עברית ובמקביל עובר את תהליך הגיור במשך כ-12 חודשים.

עמית ליאור: אחר שנה וחצי במקום הוא אמור לעזוב.

עמית ליאור: אנחנו מטפלים בנושא התעסוקה גם מבחינה כלכלית וגם מאחר שאנחנו חושבים שאנשים צריכים לעבוד.

מיכאל נודלמן: השאלה איזה תוצאות יש לזה.

עמית ליאור: אנחנו לא עשינו מעקב אחרי האנשים שעזבו את המרכז.

עודד סלומון: באופן כללי, אדם שמסיים קורס מקצועי, רתך או מסגר, יש לו אפשרות לעבוד.

מיכאל נודלמן: אני יודע שמסיימים לימודים באוניברסיטה, אבל אין עבודה.

עמית ליאור: השנה אנחנו מנסים – בשיתוף עם משרד העבודה – לפתוח ערוץ בתל-ארזה, שם יש בית ספר.

מיכאל נודלמן: מישהו צריך לעקוב אחרי העולים שעברו את הקורסים האלה ועזבו את המרכז.

עודד סלומון: אנחנו היום מודעים לצורך ברצף יותר הדוק.

קולט אביטל: אמרתם שאתם עוסקים ברצף.

עודד סלומון: אנחנו עוסקים בפיתוח הרצף היום בין מרכזי הקליטה לרשויות הקליטה.

ישראל חסון: אנחנו שואלים מה התשומות.

עודד סלומון: אני חושב שברגע שנפתח קשר יותר הדוק עם הרשויות הקולטות, נוכל לעשות זאת.

עודד סלומון: אנחנו באמת צריכים לעשות מעקב משותף עם הרשויות על מנת לבדוק גם את התפוקות.

קולט אביטל: כל כך הרבה שנים אנחנו שומעים את אותו הדבר.

קולט אביטל: סלח לי שאני אומרת לך את זה, אבל אני אומרת את זה מרוב תסכול.

קולט אביטל: יכול להיות שלא היית, אבל אני אומרת לך שארבע-חמש שנים אנחנו שומעים את זה.

קולט אביטל: השאלות שלנו באות מתוך איזשהו תסכול וזה לא מופנה אליך אישית.

קולט אביטל: אני לא מנסה לתקוף אותך אלא אנחנו כבר ארבע-חמש שנים שואלים את אותן השאלות ועכשיו רק מפתחים את הרצף.

קולט אביטל: זאת אומרת, אנחנו שואלים למה אין הכשרה מקצועית, כאשר יש הכשרה מקצועית, למה לא עוזרים לאנשים.

קולט אביטל: זאת בדיחה ללכת וללמד אנשים כאלה לכתוב קורות חיים אלא צריך לעזור להם ביישום, לנסות לעשות את הקשר ולמצוא את העבודה.

קולט אביטל: אם זה היה, לא היה מצב בו 65 אחוזים מבני עולי אתיופיה נמצאים תחת הכותרת של מקרי רווחה.

קולט אביטל: זה קורה כיוון שאנחנו לא עוקבים אחריהם עד הסוף.

עודד סלומון: אני מסכים אתך.

עודד סלומון: לא שאנחנו מורידים אחריות, אבל בכל התהליך הזה יש לא מעט שותפים.

עודד סלומון: כלומר, הסוכנות היהודית כשותף שמעביר את האחריות אליהם בסיום התקופה.

עודד סלומון: יש את משרדי הממשלה, את משרד הקליטה, את משרד העבודה והרווחה, יש את הרשויות השונות וכדומה.

קולט אביטל: מי לדעתך צריך לרכז את השרשרת, את החוליה, הזאת?

עודד סלומון: אנחנו מנסים היום להקים שולחן תיאום ואני חושב שזה קורה פעם ראשונה.

עודד סלומון: אנחנו עובדים עם משרד הקליטה, אבל עדיין יש עוד הרבה גורמים אחרים.

עודד סלומון: אנחנו מנסים לבנות את שולחן התיאום הזה על מנת שיהיה קשר בין כל הגורמים כי אחרת החוליה הזאת לא תהיה סגורה.

עמית ליאור: צריך לזכור שגם למסגרות הלימוד בהכשרה יש תנאים מאוד קשיחים והאנשים שלנו לא תמיד עומדים בתנאי מינימום.

עמית ליאור: אנחנו צריכים למצוא את הערוץ המשותף כדי שיגמישו קריטריונים.

עמית ליאור: בנוסף לכך, יש כאן אנשים שעובדים דרך רכז תעסוקה שפועל במקום.

מיכאל נודלמן: על איזה לימודים אתה מדבר?

עמית ליאור: לימודים של הכשרה מקצועית.

עמית ליאור: יש מינימום של תנאי קבלה והאנשים כאן, רובם, לא עומדים בהם.

עמית ליאור: אני מקווה שהתייחסתי לכל הנושאים ולא שכחתי נושא כלשהו.

עמית ליאור: נמצא כאן הצוות שלי ואם שכחתי משהו, האנשים כאן יוכלו להשלים את דבריי.

מיכאל נודלמן: שמעתי שכל תלמידי בתי הספר מתפזרים באזור ואני שואל האם אין במבשרת בתי ספר?

קולט אביטל: אולי אין בתי ספר דתיים.

מיכאל נודלמן: אני רואה שיושבים כאן צעירים בלי כיפות.

דוד שרביט: בגלל הגיור, הם צריכים ללמוד בבתי ספר דתיים.

דוד שרביט: יש מה שנקרא השבה ליהדות.

עודד סלומון: צריך לפזר אותם נכון בין בתי הספר כדי לשמור על איזון בבתי הספר בין ילדים עולים לילדים ותיקים.

מיכאל נודלמן: זה לא טבעי שלוקחים את הילדים ומפזרים אותם בין המקומות השונים.

דוד יאסו: משרד הקליטה מסייע מעבר למימון הרגיל של מרכז הקליטה.

דוד יאסו: לפני שנתיים התחלנו לעשות כאן פעולה מיוחדת בשיתוף הרשות בנושא בני הנוער.

דוד יאסו: יש לנו כאן פרויקט ייחודי, פרויקט שהרשות ביקשה אותו וגם אנחנו רצינו להיכנס אליו.

דוד יאסו: התחילו לעסוק כאן בהכנה לעולם התעסוקה, היכרות עולם התעסוקה ומהו העולם הזה.

דוד יאסו: היום, כאשר משפחה יוצאת לישוב קבע, אנחנו יושבים היום בעשרים ישובים, מבאר-שבע ועד עפולה, ישובים שנקראים מוקדי קליטה, כאשר במוקדים האלה מקבלים את העולים.

דוד יאסו: דוח סיכום 2006 מראה לנו שבמוקדי הקליטה סודרה עבודה ל-2,600 אנשים.

דוד יאסו: היום לעולים יש נכונות ורצון לעבוד ואני חושב שאחד המניעים לכך היא ההכשרה שהם מקבלים במרכזי הקליטה.

ישראל חסון: אני רואה השקעה עצומה שלכם.

ישראל חסון: איך אתם מודדים את עצמכם?

ישראל חסון: מה מידת ההצלחה?

ישראל חסון: מה הפרמטר שאתה אומר שהצלחת?

ישראל חסון: איזה תפוקה נדרשת מכם כדי לומר שהצלחתם, שאתם מוציאים מכאן אדם עם גיור, עם מקצוע, עם בית?

ישראל חסון: מי מודד לי את השנה שאחרי, שהתשומה שלכם, שהיא עצומה – באמת, אני מסתכל כאן ואני רואה השקעה גדולה מאוד – היא בכיוון או לא בכיוון?

ישראל חסון: האם אנחנו מגלגלים השקעה כל כך גדולה בלי התפוקה שבסופו של דבר היינו רוצים לקבל?

ישראל חסון: איך מודדים את הדבר הזה?

ישראל חסון: איך אני יודע לענות לעצמי בסוף הביקור, מלבד לומר שאתם עובדים מאוד קשה.

קולט אביטל: שאלה משלימה שאני רוצה להוסיף מזווית אחרת.

קולט אביטל: אנחנו יושבים ושואלים אם הכול כל כך טוב, מדוע יוצא כל כך רע.

קולט אביטל: זאת אומרת, אני לא באה לזרוק את האשמה ספציפית על אף אחד, אבל לפני כשנתיים-שלוש ישבנו מול משרד הקליטה, שיש לו את האחריות המיניסטריאלית, ואמרנו שאם אנחנו משקיעים כל כך הרבה, ובאמת משקיעים כל כך הרבה, ובסוף העולים מגיעים לשכונות עוני, לא עובדים, והילדים נושרים מבתי הספר ואת כל היתר אנחנו יודעים ולא צריך לפרט, אז יש איזשהו כשל בדרך.

קולט אביטל: אם כן, בואו נעצור דקה ונחשוב אולי הקונספציה שלנו לא נכונה.

קולט אביטל: אולי כל העניין הזה שאתה אומר שאתם משקיעים הרבה בעניין הדיור כדי למצוא להם דיור קבע, אולי שוב לשלוח אותם לשכונות האלה מהסוג של קריית משה, לריכוזים האלה שהם כמו גטאות, אולי זאת טעות.

קולט אביטל: אנחנו יושבים בכנסת והמקום היחידי – נדמה לי, ופרופסור נודלמן יתקן אותי אם אני טועה – בו יש שולחן משותף זה אצלנו.

קולט אביטל: אנחנו לא צריכים להיות גננת.

קולט אביטל: הדבר הזה של מה שאתה קורא רצף, ובצדק, היה צריך להיות דבר שעושים אותו מזמן, כי אחרי שאנשים עוברים תקופה של הכשרה והכנה טובה או לא טובה, מספקת או לא מספקת, הם באמת באים מתרבות אחרת, הם באמת צריכים להסתגל, מבחן התוצאה הוא שמגיעים לאותה שכונה, חיים כ-10 נפשות בשני חדרים קטנים, בדרך כלל גם מוכרים להם בית בלי אמבטיה ובלי אסלה, והאישה בסוף מתאבדת ולגבר אין עבודה.

קולט אביטל: מה אנחנו עושים?

קולט אביטל: איך אנחנו משלבים אותם בתוך החברה הישראלית?

קולט אביטל: אני חושבת שאנחנו לא מספיק נותנים את הדעת גם למה שהוא קורא מבחן התוצאה, ובצדק.

עודד סלומון: עם מבחן התוצאה אי אפשר להתווכח ואנחנו יודעים שקיימת היום מצוקה בקליטת עולי אתיופיה בישראל.

עודד סלומון: זה קודם כל כעובדה וזה דבר שאנחנו כחברה ישראלית קודם כל צריכים להיות אחראים לו ולנסות לראות איך אנחנו יכולים לעשות טוב יותר.

עודד סלומון: התמונה השחורה שתיארת, אפשר לקחת אותה, והיא קיימת, ואנחנו חשופים לה יחסית לעתים קרובות, אבל בואי לא נשכח שלא מעט מעולי אתיופיה שהגיעו במהלך עשרים השנים האחרונות נקלטו, הם עובדים ונמצאים כאן מסביב לשולחן לא מעט כאלה.

קולט אביטל: ויש 3,000 אקדמאים שלא מוצאים עבודה.

עודד סלומון: יש ויש.

עודד סלומון: אני חושב שיש סיפורי הצלחה, אבל יש גם סיפורים של חוסר הצלחה.

עודד סלומון: אנחנו מדברים על רצף ואנחנו מדברים על כל כך הרבה גורמים שקשורים בכל התהליך הזה.

עודד סלומון: אנחנו יושבים היום במרכז קליטה ואנחנו נותנים כאן איזושהי תמונת מצב לשלב אחד בכל תהליך הקליטה, אבל זה הרבה יותר מורכב והרבה יותר רחב.

עודד סלומון: בסופו של דבר אנחנו יודעים שפועלים בתחום הזה רשויות, הסוכנות היהודית, משרדי ממשלה, ארגוני NGO למיניהם, ארגוני עולים וכדומה, ובסיכומו של דבר לדעתי הבעיה היא שפועלים הרבה מאוד גורמים אבל אין איגום משאבים.

עודד סלומון: כלומר, כל אחד משקיע בנקודה אחת, בקטע אחד ואין רצף שמחבר בין החוליות.

עודד סלומון: כאן טמונה הבעיה.

עודד סלומון: אני מניח שאתם יודעים שבשלושת החודשים האחרונים, בהנחיתו של ראש הממשלה, הוקמה ועדת המנכ"לים שהכותרת של עבודתה היא שיפור קליטתם של עולי אתיופיה בישראל.

עודד סלומון: אני כחבר בוועדה הזאת השתתפתי בחלק מהישיבות.

עודד סלומון: הכוונה הייתה לטפל בתהליך הזה בתמונה כוללת, בפרספקטיבה כוללת, ולכן בוועדה ישבו, מעבר למנכ"לי משרדי הממשלה, נציגים של ארגוני העולים וארגונים כמו הסוכנות, הג'וינט וכדומה.

עודד סלומון: הוועדה הזאת ישבה והיא אמורה להגיש את מסקנותיה בסוף החודש הזה.

עודד סלומון: לדעתי היעד העיקרי שלה, ואני מקווה שהיא תעמוד בו, לאגם את המשאבים וליצור גוף אחד שיוכל לכוון ולקבוע סדרי עדיפויות ועל ידי כך ליצור מערך כולל שיוכל פעם ראשונה לעשות את זה אחרת.

עודד סלומון: בואו לא נשכח שהיום אנחנו בחלק מהתהליך, אבל אני מסכים אתך שיש צורך לעשות זאת בטיפול כוללני, באחריות הרבה יותר רחבה.

דוד יאסו: לגבי הדיור.

דוד יאסו: אנחנו יודעים את מה שהיה, ויודעים שגם היו בני עדה שרימו את בני העדה עצמם.

דוד יאסו: במשך חצי שנה לא הייתה משכנתא, מחודש ינואר עד לפני כחודש.

דוד יאסו: שינינו את כל הליך הרכישה והליך ההסברה.

דוד יאסו: היום משפחה לא יכולה ללכת ולומר שקנתה דירה, להביא חוזר ונאשר לה אלא יש תהליך.

דוד יאסו: אנחנו שולחים שמאי לבדוק את הדירה, כולל שליחת שמאי של הבנק כדי שיקבע אם זה ערך הדירה אלא גם אם הדירה ראויה למגורים.

דוד יאסו: כל הבדיקות האלה נעשות לפני שעומדים לרכוש את הדירה.

דוד יאסו: לשכת עורכי-הדין התנדבה ויש לנו בכל הארץ מעל 200 עורכי-דין שמוכנים לטפל בכל העסקה עבור חצי אחוז והם ילוו את כל נושא הרכישה, כך שלא יהיו מקרים כמו שהיו בעבר.

דוד יאסו: בנוסף התחלנו לעשות סגירת שכונות, כמו בפתח-תקווה למשל, שם סגרנו את שכונת יוספטל ואנחנו רוצים לפתוח שכונה אחרת שתהיה יותר חזקה.

קולט אביטל: מה זה אומר סגרתם שכונה?

דוד יאסו: זה אמור לגבי משכנתאות.

מיכאל נודלמן: אתה חושב שזה טוב שיש שכונה בה גרים רק יוצאי אתיופיה?

דוד יאסו: לא, זה לא טוב ולכן אנחנו סוגרים את השכונות ופותחים שכונות אחרות.

משה באטה: אני חושב שצריך לזכור דבר אחד.

משה באטה: החברה הישראלית הקולטת, ברגע שעולי אתיופיה נכנסים לשכונה מסוימת, האוכלוסייה הוותיקה בורחת.

משה באטה: כך יוצא שיש שכונות אתיופיות וזאת אחת הבעיות הקיימות כאשר החברה הקולטת לא צריכה לברוח.

משה באטה: אם נסגור את פתח-תקווה, תיפתח שכונה אחרת ואותה שכונה בסופו של דבר תהיה מורכבת רק מיוצאי אתיופיה.

משה באטה: מדינת ישראל, החברה הישראלית, כל הארגונים למיניהם ישקיעו הון תועפות, אבל אם החברה הישראלית הקולטת לא תפתח את שעריה ואת ליבה, זה יהיה קשה מאוד להתמודד.

קולט אביטל: גם האוצר.

משה באטה: במשכנתא שניתנת – ואני לא מזלזל במענק – מספיקה לדיור בשכונת מצוקה ולא במקום אחר.

אבי מספין: אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי הכנסת, ראש המועצה.

אבי מספין: אני קודם כל רוצה לומר שמרכזי קליטה זה דבר מאוד חיוני לקהילה האתיופית כי הם מגיעים מתרבות אחרת והם צריכים להתאקלם בחברה הישראלית ולכן הם חייבים להיות בחממה הזאת במשך שנה וחצי כדי איכשהו להיקלט בחברה.

אבי מספין: כולנו כמובן יודעים שמוקע כסף לא קטן ויש גם נכונות של האנשים לקלוט את העולים.

אבי מספין: ברמה הכללית, יש שלושה דברים מרכזיים בהם מרכז הקליטה הוא חיוני לעולים כאשר האחד הוא לימודי השפה, השני הוא הגיור, והשלישי כל ההכנה, כולל מתן המשכנתאות, לדיור הקבע.

אבי מספין: הנושא השני של ההכשרה התעסוקתית, למרות שעושים הסברה בנושא תעסוקה ועושים הכנה, מאוד חשוב שתתקיים הכשרה תעסוקתית של רכישת מקצוע כבר במסגרת מרכז הקליטה, וזאת עוד לפני שהעולים מגיעים לדיור הקבע.

אבי מספין: מעבר לזה, צריך לדעת שאנשים שמתחילים לעבוד עוד כאשר הם נמצאים במרכז הקליטה, הם מתערים בחברה ולומדים את השפה הרבה יותר מהר וגם ללא האולפנים.

עודד סלומון: מה שהשתנה באופן משמעותי זה מספר בעלי המקצוע מקרב אנשי העדה שאז כמעט לא היו והיום, אחרי כל כך הרבה שנים, יש לנו פסיכולוגים ועובדים סוציאליים מקרב בני העדה.

אבי מספין: הרבה פעמים זאת יוזמה אישית של האדם עצמו.

אבי מספין: בהחלט יש את התרומה של המדינה, אבל מי שרוצה, מצליח, ומי שלא רוצה, לא מצליח.

אבי מספין: 3,000 האקדמאים, רובם הגיעו ללימודים בזכות עצמם.

אבי מספין: חילקנו לכם דף של האגודה אותו הכנו בעקבות סיור מקדים שערכנו במרכז הקליטה במבשרת כאשר באותו סיור עלינו על מספר דברים לא מעודדים אבל שלדעתנו ניתן לתקן אותם.

אבי מספין: מרכז הקליטה נמצא בשטח פתוח.

אבי מספין: יש פה שני כבישים מרכזיים וגם בתוך מרכז הקליטה עצמו יש תנועת רכבים וזאת כאשר יש הרבה ילדים שמשחקים בכביש וזה מאחר שמתקני המשחקים שלהם לא שמישים.

אבי מספין: המשחק בחוץ הוא טבעי, גם אני באתיופיה שיחקתי בחוץ.

אבי מספין: לילדים אין מחשבים ואין טלוויזיה כדי להיות בבית ולכן הם יוצאים לשחק בכבישים וזאת כאשר יש תנועה ערה של מכוניות.

אבי מספין: עלולה לקרות תאונה והבנתי שאמנם קרתה תאונה, אמנם לא בתוך מרכז הקליטה עצמו, אלא מחוץ למרכז הקליטה, של עולה שנהרג בתאונת דרכים.

קריאה: הוא עבר במעבר חציה.

אבי מספין: נעשות כאן הרבה פעילויות ומנהל המרכז תיאר אותן.

אבי מספין: אין כאן מספיק חדרים לפעילויות, כך שלפעמים הפעילויות יכולות להידחות או צריך לאלתר דברים כדי לקיים אותן.

מיכאל נודלמן: קיימנו בוועדה מספר ישיבות ואנחנו יודעים שלימודי השפה הם מאוד קשים.

מיכאל נודלמן: הוקמה ועדה של משרד הקליטה ומשרד החינוך שדנה עם אנשי מקצוע ובחודש אוגוסט אנחנו צריכים לקבל את מסקנותיה לגבי שינוי שיטת הלימוד כי שיטת הלימוד לא טובה.

מיכאל נודלמן: את זה אמר שר הקליטה הקודם, כאשר במסגרת ההכנה לבחירות הוא הלך להיפגש עם עולים חדשים ונפגש עם אנשים בגיל 35-40 שנמצאים בארץ שנתיים אבל הם עדיין לא יודעים עברית וזאת אחרי שלמדו באולפנים.

דני אדמסו: יש נושא אחד שחוזר על עצמו והוא מאוס, לעוס ואי אפשר לקיים בו שוב את הדיון.

דני אדמסו: אם אפשר שיושב-ראש הוועדה יקבע תאריך מתי תשב הסוכנות היהודית, משרד הקליטה, משרד החינוך וכל מי שצריך לשבת בנושא הזה, כדי לדון בנושא הזה של העולים החדשים ולקבוע את הרצף.

דני אדמסו: כאשר מדברים על כ-300 עולים שעוברים במהלך השנה לדירות קבע, יש הורים שאמורים לחפש בתי ספר לילדים שלהם.

דני אדמסו: יש ילדים שמגיעים באמצע השנה לבתי הספר.

דני אדמסו: מגיעות אלינו פניות פרטיות של אנשים המבקשים שנעזור להם.

דני אדמסו: מה שקורה הוא שאם הוא מגיע בינואר, עד שבית הספר מקבל אותו, עובר זמן ועוברת שנת הלימודים, כך שבספטמבר הוא כבר נכנס לחינוך מיוחד.

דני אדמסו: אני לא מדבר על כך שאותו עולה צריך למצוא לעצמו עבודה.

דני אדמסו: אני חושב שכאשר תוקם הוועדה הזאת, בה ישבו ביחד שלושת הגופים האלה, יהיה תאריך בו יינתנו ממצאים כדי שנוכל להחליט על צעדים הרבה יותר אופרטיביים בנושא הזה.

דני אדמסו: יש עוד משהו שמשך את תשומת לבי והוא ארבעה עובדים סוציאליים במרכז קליטה עם 1,200 אנשים.

דני אדמסו: נראה לי שזה לא מספיק בהתחשב בכך שאנחנו יודעים מה הם הצרכים הסוציאליים של העולים החדשים.

דני אדמסו: אני חושב שמן הראוי שמרכז הקליטה או הסוכנות היהודית ושלושת הגופים ימצאו את התקציבים הרלוונטיים כדי שיהיו כאן

דני אדמסו: עוד אנשים שיסייעו מכיוון שזה קובע איך אחר כך העולה החדש משתלב בדיור הקבע שלו.

דני אדמסו: אני חושב שהבעיה המרכזית היא שאין ועדה כזאת שמפגישה את שלושת הגופים באופן מחייב וכדי לקבוע איך העולה החדש ייקלט בסופו של דבר בדיור הקבע, כי אז מתחילות הבעיות של המשפחה, של האלימות עליה אנחנו מדברים וכולי.

דני אדמסו: אני רוצה לומר עוד דבר בנושא התעסוקה והוא כבר נאמר אבל אני חוזר עליו כדי להדגיש אותו.

דני אדמסו: יפה שאנחנו מלמדים את העולים איך מתנהגים בעולם העבודה וכולי, אבל לא יכול להיות שאדם הולך לדיור קבע, מחפש עבודה אבל הוא לא יודע לעבוד.

דני אדמסו: זאת אומרת, הכשרה מקצועית היא הכרחית כי דרך העבודה הוא לומד את השפה והעבודה עצמה היא שפה בפני עצמה.

דני אדמסו: ההבנה הכללית של העולה את עולם העבודה המערבי, לא תיתן לו פרנסה.

גדעון כהן: לגבי המקלטים.

גדעון כהן: המצב במרכז הקליטה הוא לא טוב יותר או פחות טוב מהמצב במבשרת ציון או מהארץ בכלל.

גדעון כהן: זאת אומרת, יש פערי מקלוט בכל הארץ שעומדים על 40 עד 50 אחוזים מקלוט.

גדעון כהן: הבעיה המרכזית במרכז הקליטה היא שבשונה מיתר חלקי הארץ או ממבשרת ציון למשל, אין מבנים חדשים שמחייבים ממ"ד וזה אומר שהבנייה כאן תמיד תישאר אותו סוג של בנייה ולא תהיה כאן התפתחות וממילא זה אומר שלא יהיו כאן מרחבים מוגנים.

גדעון כהן: אנחנו מכירים את הבעיה הזאת.

גדעון כהן: ביום חמישי האחרון העלינו או תה לדיון.

קריאה: מה מצב המקלטים הקיימים?

גדעון כהן: המקלטים הקיימים שמישים.

קריאה: השאלה אם הם שמישים למצב חירום.

גדעון כהן: הם שמישים למצב חירום, כן.

גדעון כהן: בסיור האחרון שנערך כאן היה בינואר ולמעט דברים מאוד מאוד קטנים, המקלטים שמישים.

קריאה: יש שירותים?

קריאה: יש מקלחות?

גדעון כהן: שירותים, יש.

גדעון כהן: לא צריכות להיות מקלחות.

גדעון כהן: מקלחות זה לא משהו שנמצא בתקן.

גדעון כהן: המקלטים עומדים בתקן של שהייה ממושכת.

גדעון כהן: יחד עם זאת אני אומר שיש כאן בעיה רצינית מאוד בפערים שבין מספר מקומות האכלוס בכל המקלטים ביחד מול מספר השוהים במרכז.

מיכאל נודלמן: אפשר להיכנס לאחד המקלטים?

גדעון כהן: כן.

קריאה: כמה אנשים אמור להכיל כל מקלט?

גדעון כהן: התקן אומר 0.4 מטר לאדם.

גדעון כהן: מכיוון שיש כאן פחות או יותר סדר גודל של 1,200-1,300 אנשים בזמן נתון, השטח של המקלטים יכול להכיל 600 איש.

גדעון כהן: אם אתם שואלים אותי, 600 איש זה אולי בעמידה צפופה.

גדעון כהן: מבחינת הפערים, אפשר להשלים אותם ולפעול כפי שנעשה השנה בצפון.

גדעון כהן: כלומר, השימוש במקלטים היה אלטרנטיבה אחת אבל מרחבים מוגנים ומקומות מחסות היא אלטרנטיבה אחרת.

קריאה: אפשר להשתמש בבתי הספר.

גדעון כהן: לא, לבתי הספר יש שימושים אחרים.

גדעון כהן: ירי של קסאם, 60 שניות, האדם המהיר ביותר לא יוכל להגיע למרחב המוגן.

אריה שמם: אם קיימת סבירות או לא קיימת, בכל מקרה אנחנו צריכים להיערך.

אריה שמם: בשבוע שעבר היה לנו תרגיל מל"ח מחוזי ותורגלנו על ידי מטה המחוז בישוב, ובתרגול שלנו מראש נערכנו לכך שבמטה מל"ח ישב נציג אתיופי ממרכז הקליטה והוא יתרגל העברת הודעות חירום, תקשורת עם התושבים וכולי.

אריה שמם: אנחנו מתייחסים אל מרכז הקליטה כאל עוד שכונה לכל דבר ועניין בישוב.

ישראל חסון: הייתי במרכז הקליטה בצפת, שם שהו 200-300 אתיופים.

ישראל חסון: הצלחתי לפנות אותם אחרי שנפלה על מרכז הקליטה עצמו כמות גדולה של רקטות.

ישראל חסון: איש לא דיבר עם האנשים במקום עד שזאב בוים אותו הבאתי לצפת חילץ אותם אחרי שבועיים וחצי.

ישראל חסון: אתם מדברים אתי כאן על מקלטים ועל קסאמים שיפלו בירושלים, אבל אני מציע שנתרכז בעיקר.

עודד סלומון: צריך לומר שאת המבוגרים פינו בשלב יותר מאוחר.

ישראל חסון: אני הייתי שם יום יום.

ישראל חסון: הייתי שם והייתי בקריית שמונה יום יום.

ישראל חסון: שם זה שם, אבל אנחנו כרגע כאן.

ישראל חסון: אני חושב שיש כאן מספיק עיקר כדי לעסוק בו.

אריה שמם: בכל מקרה, הנושא הועלה על ידי האגודה ומצאתי לנכון להתייחס אליו.

אריה שמם: אתה יודע שאומרים שאנחנו צריכים להיות מוכנים בעניינים האלה, ואנחנו בוודאי נהיה מוכנים.

אריה שמם: לגבי מתקני המשחקים.

אריה שמם: כפי שאמר קצין הביטחון, הדבר נכון גם לגבי מתקני המשחקים.

אריה שמם: לצערנו כל הישוב עובר משבר כלכלי קשה בתקופה האחרונה, ואתם בוודאי יודעים מהתקשורת מה קרה כאן בעבר, וכרגע אנחנו עושים מאמצים קיומיים מבחינת הישוב.

אריה שמם: לצערי אין לנו כרגע משאבים לטפל במתקני המשחקים בכל הישוב, אבל אנחנו אופטימיים כי בעניין הזה הגשנו בקשות וקיבלנו אישורים, כך שנקבל תקציב מיוחד דרך משרד השיכון לשיקום גני משחקים ובין היתר נדאג גם לגני המשחקים במרכז הקליטה, כמו שנדאג לגני המשחקים האחרים בישוב.

אריה שמם: מבחינתנו שיתוף הפעולה בין הרשות לבין הנהלת מרכז הקליטה קיים.

אריה שמם: אנחנו רואים במרכז כשכונה במבשרת.

אריה שמם: מנהלי מרכז הקליטה הם בני בית ברשות ולהפך.

אריה שמם: יש דברים שנעשים ביוזמות, יש דברים שנעשים לפי בקשות.

אריה שמם: אני יכול לומר שלאחרונה התבקשנו לתת כיתות ובתי ספר לצורך פעילות קיץ של העולים ולמרות ואף על פי שאנחנו נמצאים כרגע בבדק בית ומשפצים את כל בתי הספר לקראת שנת הלימודים הבאה, עשינו איזושהי מחזוריות שמאפשרת לתת להם להשתלב כך שלא יהיה צורך להסיע אותם למקומות רחוקים.

מיכאל נודלמן: הוועדה לא רוצה לשמוע מה טוב ומה אתם רוצים לעשות אלא אנחנו רוצים לדעת מה חסר לכם.

דוד שרביט: אני אומר מה חסר מנקודת ראות של הרשות המקומית ביחס למרכז הקליטה והסוכנות היהודית.

דוד שרביט: העמוד האחרון משקף את המציאות הקיימת מ-1999 ועד היום לגבי איך מדינת ישראל מתקצבת את העולים ביחס לצרכים ולשירותים שהרשות המקומית נותנת.

דוד שרביט: כפי שאמר ראש המועצה בתחילת דבריו, ראשי המועצה המקומית, המועצה והתושבים פתחו את ליבם לקליטת העולים גם בהתנדבות וגם בשותפות המועצה המקומית ביחס לפעילות שלה בתוך מרכז הקליטה.

דוד שרביט: בתחילת הדרך אפשר היה לומר שלמועצה הייתה אחריות יותר ישירה על קליטת העולים ובשלב מסוים החליטה הנהלת מרכז הקליטה ומשרד הקליטה שהאחריות על הניהול ותפעול מרכז הקליטה הוא של הסוכנות היהודית וכך נעשה, אלא שיש תחומים רבים שמתוקף חוק הרשות המקומית מחויבת בהם, אם זה בתחום החינוך ואם זה בתחום הרווחה.

דוד שרביט: אם אנחנו הולכים לתחום הרווחה, יש נושאים שהם שייכים לחוק כמו חוק הנוער, חוק סדרי דין, פקידת סעד וכדומה.

דוד שרביט: אלה תחומים שחייבים לתגבר אותם.

דוד שרביט: יש כאן מסמך שהכינה מנהלת הרווחה שלנו.

דוד שרביט: המועצה נמצאת בחוסר מבחינת העובדים המקצועיים האלה ויוצא שכאשר אותה עובדת סוציאלית אמורה לטפל גם בתחום של העולים, היכולת שלה מבחינת הזמינות וכדומה היא במצב של חוסר ויוצא שהעולה נפגע ולא מקבל את השירות.

דוד שרביט: דובר כאן על שולחן עגול אבל אני לא יודע אם השלטון המקומי מצורף לשולחן העגול הזה.

דוד שרביט: אני חושב שלא יכולה להיעשות איזושהי החלטה ברמה ממשלתית בנושא העולים מבלי להתייחס לרשות המקומית.

דוד שרביט: זאת אומרת, יש את משרד הקליטה, יש את משרדי הממשלה השונים ויש את הרשות המקומית שהיא או מרכז הקליטה לצורך העניין או הרשות הקולטת.

עודד סלומון: הגעת מאוחר יותר, אבל טרם בואך דיברנו על מעורבות הרשות.

דוד שרביט: מבשרת ציון נחשבת לישוב סוציו-אקונומי גבוה, 8, והעולים הם חלק מכך.

דוד שרביט: הרשות המקומית מתוקצבת בכל המסגרות שלה – אם זה במשרד הרווחה ואם זה במשרד החינוך – ביחס לרמה הסוציו-אקונומית של מבשרת ציון.

דוד שרביט: הפועל היוצא הוא שבסוף העולה לא מקבל את מה שמגיע לו, אם זה בתחום החינוך, אם זה בתחום הרווחה ואם זה בתחום התשתיות כיוון שהרשות המקומית לכאורה היא חלק מאוכלוסייה חזקה.

דוד שרביט: כפי שאמר ראש המועצה קודם, אנחנו בתוכנית הבראה מאוד מאוד קשה ואם אנחנו רוצים לתגבר את נושא הרווחה, אנחנו לא יכולים, ואם רוצים לטפל בנושא אקוטי לישוב או למרכז קליטה שהוא שכונתי – זאת אומרת, יש פה מעבר של כלי רכב וכדומה ואנחנו יודעים שיש כאן בעיית בטיחות מאוד מאוד קשה – יש כאן מענה שמחויב לנושא של פסי האטה למשל , משרד התחבורה רוצה לתקצב אותנו בחוסר כיוון שכמו שאמרתי אנחנו לכאורה ישוב ברמה סוציו-אקונומית גבוהה, ואותו הדבר לגבי שאר התחומים.

דוד שרביט: השתתפתי בישיבת ועדת הקליטה בכנסת ואני חושב שהמנדט שלקחה עליה חברת הכנסת קולט אביטל כמי שרואה ראייה כוללת של העניין וגם עוקב ומלווה את התהליך, אני חושב שאתם עושים את זה בצורה יפה.

דוד שרביט: צריך להזיז את משרדי הממשלה השונים כדי לראות את מרכזי הקליטה ואת הרשות המקומית ביחס, ולאפיין אותה ולתקצב אותה בהתאם כיוון שמבשרת ציון כיום לא יכולה לשאת עליה את מרכז הקליטה כיוון שהיא בחוסר.

דוד שרביט: אם יוצאים עם משהו מכאן, אני חושב שחייבים לראות את העניין הזה כאחד מסדרי העדיפות הגבוהים של הוועדה.

דני שגיא: אני אזרח.

דני שגיא: ערכתי מחקר ונחשפתי למה שקורה במרכז הקליטה.

מיכאל נודלמן: אתה תושב מבשרת?

דני שגיא: אני תושב ירושלים, חבר בוועדת הביטחון של השכונה שלי, פעיל בקהילה בצורה רצינית, גנן במקצועי, הייתי גם מפקח על הרכבת מתקני משחקים, הקמת העיר מודיעין בכל מה שקשור בניהול.

דני שגיא: אני נחשפתי כי עשיתי ב-ט"ו בשבט נטיעות בבית ספר ממלכתי-דתי בארמון הנציב.

דני שגיא: כאשר הילדים יצאו לטעת, ראיתי שכולם יוצאים בבגדים קרועים וזה היה בתקופת החורף.

דני שגיא: כתוצאה מכך כתבתי מכתבים לגברת תרצה כהן ממשרד החינוך, אבל לא נעניתי.

דני שגיא: כבר בפברואר השנה כתבתי מכתבים למר דוד יאסו ממשרד הקליטה, אחראי על קליטת עולי אתיופיה ולגורמים שונים, אבל לא קרה כלום.

דוד יאסו: סליחה, אני דיברתי אתך, המזכירה שלי דיברה אתך, עניתי לך במכתב.

דוד יאסו: אנא ממך, תדייק.

דני שגיא: לא קיבלתי ממך מכתב.

דוד יאסו: אני מבקש ממך לדייק.

דני שגיא: אני מאוד מצטער, לא קיבלתי ממך מכתב.

עודד סלומון: לצורך הפרוטוקול כדאי להבהיר שגם אלי יצחקי שהיה מנהל חטיבת הקליטה עד לא מזמן נפגש אתך והיה אתך כאן.

עודד סלומון: בסך הכול קיבלת התייחסות.

עודד סלומון: אני מציע שנדייק.

דני שגיא: תנו לי לסיים את דבריי.

דני שגיא: אני ערכתי מחקר על מרכז הקליטה.

דני שגיא: ערכתי מחקר תקופה מאוד ארוכה על מה שקורה כאן במרכז הקליטה.

דני שגיא: כאמור, ערכתי מחקר מאוד רציני בנושא.

דני שגיא: פניתי גם למנהל המרכז ואני אקריא את כל תוצאות המחקר שערכתי.

דני שגיא: מרכז הקליטה מבשרת ידוע תקופה ארוכה כבעייתי.

דני שגיא: הפעם נתכנס כדי לטקס עצה איך לקדם את המרכז כדי שיוכל לשרת את העולים החדשים בצורה מיטבית, חינוכית, שחזותו תהיה חלון הראווה לכל הבא לקשור את עתידו עם מדינת ישראל.

דני שגיא: מצב זה דורש התערבות של גורמים חיצוניים שמוכנים לעזור.

דני שגיא: מכללת דוד ילין, דוקטור מיכל יובל, קרן קיימת לישראל, גדי בשן, וידוע לי שיש כמה סטודנטים ילדי אתיופיה שסיימו דוקטורט בחינוך.

דני שגיא: גם כיום יש אדם במרכז שסיים תואר שני אך הוא עובד ככונן לילה.

דני שגיא: כמו כן, גרעין גובש בנושא של הקמת גינות משפחתיות, שראיתי שיש ניצוצות לקיומן.

דני שגיא: הרעיון שמאחר שהעולים הם חקלאים בארץ מוצאם, מספקים להם זרעים והם בונים גן משפחתי.

דני שגיא: יש מתנדבת שהתחילה לעשות אתם גינות, ומדוע היא צריכה לגייס תרומות כאשר לסוכנות יש תקציבים רבים?

דני שגיא: מן הראוי להביא את התורמות למרכז הקליטה ולא לשדרות שהיא של הממשלה.

דני שגיא: מצבו הפיזי של המרכז.

דני שגיא: כפי שהתבטאתי במכתביי הרבים, המצב קשה ביותר.

דני שגיא: שכונת מבשרת מסביב למרכז נראית פורחת אבל המרכז נראה כגטו מוזנח שלא שייך לרשות המקומית ואינו מקבל שירותים.

דני שגיא: הטענה של המועצה – אחרי שכולם מכירים אותי שם – שהקרקע שייכת לקרן הגמלאים של הסוכנות.

דני שגיא: איך יתכן, לא מתקבלת על הדעת התשובה שיש קבלן אחזקה פרטי.

דני שגיא: נאמר לי שהחברה בשם אינטרקום שייכת לאדם בשם מימון.

דני שגיא: הייתכן שהקבלן עובד 12 שנים במרכז מבלי שהוחלף ונערך מכרז חדש?

דני שגיא: כפי שהמרכז נראה, כולל מתקני משחקים, יש להחליפו מיד.

דני שגיא: כאשר שאלתי מדוע מלוכלך, אמרו לי שיש סדר עדיפויות כאשר קודם מטפלים בסתימות.

דני שגיא: ברבים מהבתים אפשר לראות שהגגות אינם מטופלים, העץ רקוב, ורבים מהשטחים קוץ ודרדר, כולל מקומות ישיבה.

דני שגיא: לקראת ביקור הוועדה שלחו לנקות כאן שטחים חיצוניים.

דני שגיא: תושבי מרכז הקליטה והילדים ראויים למתקני המשחקים להעברת זמן הפנאי.

דני שגיא: כאשר מקבלים מתקן משחקים, צריך לתחזק אותו.

דני שגיא: זה לא שבא תורם, תורם מתקן משחקים אלא צריך צוות שישמור עליו.

דני שגיא: כל מתקני המשחקים שבורים כי אין מי שיתחזק אותם.

דני שגיא: יש פה מכתב של גדעון בקשר להצעת מחיר בנושא המקלטים ואתה כותב בו: "אציין כי החתום מטה לא כולל משימות והוצאות אלו בתוכניות העבודה של המחלקה לביטחון שכן אין המקלטים האלו נכללים ברשימת מקלטים ציבוריים של הרשות המקומית".

דוד שרביט: אתה מבלבל את היוצרות.

דני שגיא: המקלטים אינם שייכים לרשות המקומית ואינם מתוקצבים, לצערי הרב אפילו שאילתא שנשלחה על-ידי חבר הכנסת זבולון אורלב לא נענתה.

דני שגיא: בנימה אישית.

דני שגיא: בימים אלה, בהם אנו זוכרים את האסונות שפקדו את עם ישראל ואת הסיבות להם, חובה עלינו להתאחד ולקיים מצוות ואהבת את רעך כמוך ללא שום הבדלים.

דני שגיא: כולנו נולדנו בצלם אלוהים, והרמז ברור.

דני שגיא: תודה רבה לכם.

קולט אביטל: אני רוצה לתקן כאן טעות, כדי שלא יחשבו שאני מתחזה.

קולט אביטל: אני לא יושבת-ראש הוועדה.

קולט אביטל: יושב-ראש הוועדה הוא פרופסור נודלמן.

קולט אביטל: בכנסת הקודמת הגשנו הצעת חוק לפיה בכל עירייה יהיה עובד רווחה שמטפל בעולים והמימון יהיה חצי-חצי, חצי על משרד הפנים וחצי על העירייה.

קולט אביטל: אני חושבת שנצטרך לחדש את הצעת החוק.

קולט אביטל: אני נותנת לך שורה של שאלות כי אני רוצה להבין מה אחריות הסוכנות בקטע הזה.

קולט אביטל: מגרשי המשחקים, המקלטים, כל הדברים האלה – מה חלוקת העבודה כי הדברים נופלים בין הכיסאות.

קולט אביטל: האם זאת אחריות הסוכנות היהודית שמתחזקת את כל השטח ולכן היא אחראית לכל העניין של התחזוקה ושל הרווחה או האם זה תקציב העירייה?

קולט אביטל: העירייה צריכה לנקות את הרחובות ולפנות את הזבל, ואולי לדאוג לכך שהבעיות תיפתרנה ברמה של הכבישים, אבל השאלה שלי היא מה חלוקת העבודה כדי שאני אבין גם מה ההצדקה לתקציב הנוסף שנדרש ושאולי באמת צריך להעביר גם למועצה המקומית.

דוד יאסו: אני יכול להסביר מבחינת האחריות של האתר.

דוד יאסו: קודם כל, יש פה זכיין שזכה במכרז בפעם השנייה, מכרז שהוצא על ידי משרד הקליטה.

דוד יאסו: זה לא מישהו שנבחר סתם ככה על ידי מישהו.

קולט אביטל: מי זה הזכיין?

קולט אביטל: יש חברה שמנהלת את האתר?

קריאה: מנהלת את האחזקה.

קריאה: את המבנים.

קולט אביטל: מה עם כל יתר הדברים כמו מגרשי משחקים?

קולט אביטל: מי מתחזק את זה?

קריאה: המועצה.

קולט אביטל: המתקנים במגרשי המשחקים כאן, בתוך המתחם של משרד הקליטה, מי אחראי לזה?

מיכאל נודלמן: מי אחראי על זה?

מיכאל נודלמן: אתם או המועצה המקומית?

מיכאל נודלמן: אתם לא יודעים מי אחראי?

דוד שרביט: ברשותך, אני אתייחס לנושא בכלל ואחר כך ניכנס לפרטי הסעיפים.

דוד שרביט: אני אגיע גם לשאלה הזאת.

קולט אביטל: חלוקת האחריות.

דוד שרביט: אני אתייחס ואני אגיע גם לשטחי האחריות.

קולט אביטל: תתחיל מזה, כדי שנבין.

דוד שרביט: לגבי שטחי האחריות.

דוד שרביט: כמו שנאמר כאן, יש קבלת אחזקה של המבנים ויש את השטח הפתוח שכולל כבישים, מדרכות וכדומה שהוא באחריות הרשות המקומית.

מיכאל נודלמן: גם מגרשי משחקי הילדים?

דוד שרביט: אין.

דוד שרביט: התחזוקה של המתקנים היא באחריות הרשות המקומית כמו ביתר השכונות בישוב.

דוד שרביט: מה שנהגנו לעשות עד לפני כשנה זה שאת כל המתקנים שלא היו בטיחותיים הסרנו, אבל בגלל מצבה הכספי של הרשות, לא הוספנו מתקנים.

דוד שרביט: אפשר להסתובב בכל השכונות הוותיקות בישוב ולראות שאין מתקנים.

דוד שרביט: ביוזמה משותפת עם הסוכנות ומרכז הקליטה לפני כשנה הוקמו מספר מתקנים וכרגע המתקנים האלה שהובאו על ידי משרד הקליטה והסוכנות מתוחזקים על-ידם.

דוד שרביט: לגבי הניקיון השוטף, אני יכול לומר שבשיתוף פעולה עם ההנהלה הקודמת של מרכז הקליטה שינינו את מערך איסוף האשפה על ידי כך שהצבנו כאן צורה אחרת של איסוף, של צפרדעים ולא מכלים.

דוד שרביט: המסקנות מראות ששיפרנו את מצב הניקיון כאן בתוך מרכז הקליטה.

דוד שרביט: בדבריי קודם אמרתי שלאור מצבה הכספי של המועצה אנחנו מבקשים את עזרת הסוכנות, מרכז הקליטה והוועדה כדי שהמשרדים הייעודיים יעזרו.

קולט אביטל: אתה לא אומר למה.

קולט אביטל: זה שאתם במצוקה כלכלית, זה בסדר ואני יכולה להבין, אבל אני לא מבינה מדוע ולאיזה צורך אתם צריכים.

קולט אביטל: תסבירו לי מה חלקכם בעבודה כאן כדי שאני אבין מדוע אתם צריכים כסף.

קולט אביטל: למה אתה צריך עובדת רווחה בשביל העובדים?

דוד שרביט: נמצאת כאן מנהלת המחלקה והיא תסביר את הצד המקצועי ותאמר מדוע אנחנו זקוקים לעובד ספציפי.

ורדה בן-חסון: אני חושבת שחשוב לציין קודם כל שאת העבודה הסוציאלית שנעשית במרכז הקליטה עושות עובדות ועובדים מעולים.

ורדה בן-חסון: יש צוות מצוין שעושה עבודה נהדרת.

ורדה בן-חסון: הצוות מתמודד עם בעיות מאוד מורכבות ומאוד קשות.

קולט אביטל: אם כך, צריך להוסיף להם.

ורדה בן-חסון: בנושא של החוקים, שזה חוק הנוער טיפול והשגחה, שזה חוק סדרי דין, חוק הנוער טיפול והשגחה מתמודד עם ילדים בסיכון, סדרי דין מתמודד עם נושא של אפוטרופסות, עם נושא של משמורת ילדים, על סדרי ראייה וכולי.

קולט אביטל: ואת זה לפי חלוקת העבודה הם לא יכולים לעשות?

ורדה בן-חסון: לא, הם לא יכולים לעשות.

ורדה בן-חסון: בתחום של החוקים, פקיד סעד חייב להיות עובד רשות מקומית על-פי חוק.

ורדה בן-חסון: בפועל מה שקורה הוא שאנחנו לא מסוגלים לתת את המענה ואנחנו בעצם נותנים להם רק מענה קצה.

ורדה בן-חסון: הם עושים את כל העבודה ואנחנו נותנים את מענה הקצה, וכך אסור לעבוד.

קולט אביטל: את אומרת שהעובד הזה מספיק לך לצרכים המקומיים של האוכלוסייה המקומית ולכן אין לו זמן לטפל גם בבעיות האלה שנובעות ממרכז הקליטה.

ורדה בן-חסון: כן.

ישראל חסון: פקיד סעד כזה חייב להיות עובד רשות מקומית?

ורדה בן-חסון: כן.

ישראל חסון: למה מרכז קליטה הוא לא אקס טריטוריה?

קריאה: המדינה קבעה אותו כך.

ישראל חסון: מרכז הקליטה יוצר מציאות שהיא שונה.

ישראל חסון: כלומר, את לכאורה מרכזת איזשהו נושא – ואני לא רוצה לקרוא לו בעיה – בתחום, ואם כך, למה הוא לא אקס טריטוריאלי?

ורדה בן-חסון: על פי חוק הוא לא כזה.

דוד שרביט: מדינת ישראל בנושא של מרכזי הקליטה, ובמקרה של מבשרת ציון שהיא דוגמה למופת, כאשר מדובר במרכז קליטה שמבחינה טופוגרפית תופס שטח לא קטן, חייבת לראות את נושא מרכז הקליטה והעולים כאקס טריטוריה בכל המובנים ולאו דווקא בנושא הרווחה אלא גם בנושא חינוך ובנושא של קליטת העולה בעבודה.

דוד שרביט: זה אומר שזה כולל תשתיות וכדומה.

ורדה בן-חסון: גם בתי חולים למשל הם לא אקס טריטוריאליים.

ורדה בן-חסון: על פי חוק פקיד סעד חייב להיות עובד רשות מקומית כפוף למשרד הרווחה.

ורדה בן-חסון: המערכת הסוציאלית כאן לא כפופה למשרד הרווחה אלא היא עובדת תחת הסוכנות ולכן יש פה פער שאי אפשר לענות עליו.

ורדה בן-חסון: חשוב להבין את התוצאה בשטח.

ורדה בן-חסון: אנשים לא יכולים לעזוב את מרכז הקליטה אם הם לא קיבלו את המענה של סדרי דין, אם זה המרת דת, אם זאת משמורת, אם זאת אפוטרופסות.

ורדה בן-חסון: הם נתקעים כאן כי אנחנו לא מסוגלים לתת את המענה.

ורדה בן-חסון: מה שבעצם היה צריך לעשות זה להוסיף כאן את התקנים לסדרי דין שיהיו כפופים לרשות המקומית אבל יפעלו במרכז הקליטה.

ורדה בן-חסון: זאת בעצם ההצעה שאנחנו מציעים אותה כבר כמה שנים, כי כך האוכלוסייה משלמת מחיר בלתי נסבל והעובדים הסוציאליים של מרכז הקליטה, שבאמת נותנים את נשמתם, קורסים.

דפני מושיוב: לפי הוראות משרד הרווחה, אכן סוכם בשנת 1991, עת הסוכנות העבירה את אחריות הטיפול בעולים לממשלת ישראל, שהנושא הסוציאלי, להבדיל מהנושא החינוכי, נשאר בסוכנות.

דפני מושיוב: הסוכנות היום בעצם מתוקצבת לטיפול בעולים יוצאי אתיופיה על-ידי משרד הקליטה.

דפני מושיוב: הנושא של הטיפול השוטף נעשה על ידי הסוכנות, הנושאים שקשורים לחוק נעשים על ידי הרשות המקומית, ובמידה שיש צורך בתגבור כזה או אחר לנושא של חוק הנוער – אינני יודעת כמה מקרים בשנה יש כאן לנושא של חוק הנוער – נשמח לעזור ולהתייחס בהתאם יחד עם המחוז.

דפני מושיוב: אני אשמח אם תהיה פנייה שלך אל המחוז.

ורדה בן-חסון: היו עשרות פניות.

דפני מושיוב: הן לא הגיעו למטה, אבל בואי נראה את זה כדרך לשיח בינינו.

דפני מושיוב: הנושא של סדרי דין, הסדרי ראייה, החובה לא מוטלת רק על הרשות המקומית.

דפני מושיוב: המרכז למניעת אלימות ומרכזי ראייה יכולים להיות גם בשיתוף עם עיריית ירושלים.

דפני מושיוב: אין מניעה, ואנחנו בצד של רשויות אחרות נתקלים בבעיה כאשר מגיעים הרבה מאוד אנשים ללא סיום תהליך הגיור, וישנם מקרים כאלה, ומתמודדים אתם.

דפני מושיוב: ישבנו בזמנו יחד עם הסוכנות ואנחנו מנסים להתייחס לגופו של עניין.

דפני מושיוב: השאלה היותר מהותית היא האם באמת סוג המענים שניתן על ידי ממשלת ישראל דרך משרד הקליטה מספיקים לאור הבעיות, אבל זאת שאלה אחרת.

דפני מושיוב: קיימנו מספר שיחות עם הסוכנות ועם משרד הקליטה בנושאים הרווחתיים ובכל הנושא שקשור לחוק ובכל הנושא שקשור למסגרות רווחתיות מהגיל הצעיר עד האנשים המבוגרים, המשרד פתוח לשיח ולאורך כל הדרך אנחנו מנסים לפתור את הבעיות השונות לגופו של עניין.

דפני מושיוב: אני אשמח לשבת עם ורדה ועם מנהלת המחוז כדי לבדוק את המקרים.

ישראל חסון: את מרוצה מהתוצאה המתקבלת לאחר עבודה של שנתיים שנעשית כאן?

ישראל חסון: מזווית הראייה של ההוכחה.

דפני מושיוב: כמו שנאמר כאן, לראשונה, בעקבות הקמת ועדת ראש-הממשלה, קיבלנו פרופילים של האוכלוסייה שמטופלת בשירותי הרווחה.

ישראל חסון: למה לראשונה?

דפני מושיוב: בעיה טריביאלית – תקצוב מחשוב במשרד הרווחה.

ישראל חסון: קשה לי קצת לשמוע את הדברים האלה.

ישראל חסון: הבנתי את העיקרון.

ישראל חסון: תודה.

דפני מושיוב: אני חושבת שדווקא הפרופילים שקיבלנו לגבי הטיפול בעולים, לראשונה מראים שלא כולם יחידה אחת.

אברהם מנגוסה: זאת השוואה בין השקעה על הנייר והשקעה מעשית.

אברהם מנגוסה: לפעמים על הנייר זאת נראית השקעה, אבל במעשית רואים שלא קורה דבר.

דפני מושיוב: אנחנו מגלים שלא כל העולים צריכים להיות בשירותי הרווחה.

דפני מושיוב: יש עולים שיכולים להיקלט במסלול יותר עצמאי.

מיכאל נודלמן: העולים עליהם אנחנו מדברים לא יכולים להיקלט בלי להיעזר בשירותי הרווחה.

דפני מושיוב: אצלנו רשומה האוכלוסייה שיש לה בעיות של סיכון.

דפני מושיוב: 20 אחוזים מהאוכלוסייה שרשומה בשירותי הרווחה, אין לה בעיות של סיכון ואנחנו מעלים את הנקודה שהאנשים האלה לא צריכים להיות במסגרת שירותי הרווחה.

דפני מושיוב: היכולת לאתר את האנשים לפי פרופילים של מצוקה מאפשרת את הבנייה של השירותים המתאימים עבור האוכלוסייה ולא לראות אותם כיחידה אחת.

אברהם מנגוסה: יש לי כאן מכתב שכתוב באמהרית והוא נכתב על-ידי התושבים במרכז הקליטה.

אברהם מנגוסה: במכתב מועלות שבע שאלות מרכזיות.

אברהם מנגוסה: השאלה הראשונה מתייחסת לזבל אותו משאירים זמן רב ולא מפנים אותו בזמן, כך שהילדים משחקים אתו, דבר שמהווה סכנה לבריאות.

אברהם מנגוסה: לילדים אין פעילות בשעות אחר הצהרים ולכן הילדים חשופים לסכנות.

אברהם מנגוסה: במקום פועלים רק שתי מרפאות שפועלים רק בשעות אחר הצהרים מהשעה 5:00 עד 7:00 בערב.

אברהם מנגוסה: יוצא שבזמן חירום, אין במקום רופאים.

אברהם מנגוסה: אלה הן בתמצית השאלות ששואלים הדיירים ועכשיו אני רוצה להתייחס לכמה נושאים, שהם בתגובה לדבריו של מר דוד יאסו.

אברהם מנגוסה: אני רוצה שוב להדגיש את נושא המשכנתאות.

אברהם מנגוסה: כדי למנוע את הריכוז בשכונות עוני, הפתרון הוא הגדלת משכנתאות.

אברהם מנגוסה: צריך להגדיל את המשכנתאות ולאשר את המלצת ועדת המנכ"לים, אבל בינתיים לא ללחוץ על העולים לקנות דירה במשכנתא הקיימת כי המשכנתא הקיימת מכריחה אותם ללכת שוב לאותן שכונות.

קולט אביטל: אני רוצה לומר משהו מנקודת ראות חיובית.

קולט אביטל: לפני כמה שנים ביקרתי בארגנטינה ושם היה פרויקט של הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: הרעיון היה שכאשר רצו לקלוט עולים מארגנטינה, ורובם היו בלי השכלה – ובכוונה אני אומרת את זה – נסעו לארגנטינה, הכשירו אותם אבל הכשירו אותם בתיאום עם כמה גופים שהיו מוכנים כבר לקלוט אותם בעבודה, עם איגוד המלונאים, עם איגוד המוסכים, עם עוד כמה איגודים שהגיעו לכם.

קולט אביטל: אנשים קיבלו שם את תחילת ההכשרה והמשיכו עם ההכשרה בארץ ולכן הם הועברו למקומות עבודה ולא לשכונות עוני.

קולט אביטל: לגבי המקום הזה, אנחנו שומעים מה התנאים הפיזיים שלו.

קולט אביטל: אני חושבת – ואני מבקשת להציע ליושב-ראש הוועדה – שנתכנס בעוד שלושה חודשים, ואתם תבואו ותמסרו לנו דוח על איך שיפרתם את המקום, איך סידרתם מגרש משחקים וכולי, אתם או החברה שמשלמים לה כל כך הרבה כסף.

קולט אביטל: צריכה להיות כאן איזושהי אחריות.

קולט אביטל: הסידור הפנימי הוא לא עניין של המועצה המקומית.

קולט אביטל: המועצה המקומית לא יכולה לטפל בילדים ברמת מגרשי משחקים.

קולט אביטל: היא יכולה אולי להוסיף בתחום החינוך וכמו שאמרה העובדת הסוציאלית היא יכולה להוסיף בתחום חוקי העבודה, אבל בואו נראה בעוד שלושה חודשים מה נעשה, אם התנאים הפיזיים במקום הזה משתנים ואנשים יכולים להתחיל לתפקד בתוך הקומפאונד.

קולט אביטל: אני יודעת ש-1,200 איש זה סיפור שמאוד קשה להשתלט עליו, אבל אם לא נשפר את התנאים הפיזיים ולא נוסיף לפחות עובד סוציאלי או שניים, לא עשינו שום דבר.

קולט אביטל: אנחנו מבזבזים הון עתק ונופלים בפרוטות וזה חבל.

מיכאל נודלמן: את צודקת.

עודד סלומון: נושא מגרשי המשחקים הם אמנם באחריות המועצה אבל אתם ראיתם רק דוגמה אחת ולכן היה חשוב לי שנסתובב במרכז ותוכלו לראות שיש כאן

עודד סלומון: מגרש כדורסל שלא מזמן הוקם ויש כאן מגרשי משחקים אחרים שנראים אחרת לגמרי.

עודד סלומון: בואו לא נסיק מסקנה על סמך מגרש משחקים אחד, גם אם הוא נמצא בפתח.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לסגור מגרשים כאלה.

מיכאל נודלמן: כולנו יודעים שהסוכנות עושה כאן עבודה נפלאה, אבל יש בעיות.

עודד סלומון: אנחנו כאן מדברים לא רק על נושא של מגרשי משחקים, לא רק על לימוד עברית, ולא רק על נושא המשכנתאות, אלא יש כאן מכלול מאוד רחב שעלה ועולה בוועדת המנכ"לים.

עודד סלומון: יש עכשיו המלצות שמוגשות לראש-הממשלה.

עודד סלומון: אנחנו כסוכנות יהודית ומשרד הקליטה לא יכולים לקחת על עצמנו את כל האחריות, למרות שאנחנו מאוד שמחים ונשמח להיות שותפים וחלק מלא בתהליך הזה כי אנחנו חלק בשרשרת הזאת.

עודד סלומון: ציינתי בתחילת דבריי שיש כאן

עודד סלומון: איגום משאבים של כל משרדי הממשלה, של משרד העבודה, משרד הרווחה, משרד הקליטה, משרד התעשייה וכדומה, הסוכנות היהודית, הרשויות המקומיות.

עודד סלומון: אי אפשר לקחת, להוציא דבר מהקשרו ולהציב אותו במרכז.

אברהם מיכאלי: מטרת הביקור כאן היא ביקור ספציפי במרכז הקליטה.

אברהם מיכאלי: אנחנו רואים שהבעיות הן לא ספציפיות למרכז הקליטה אלא יש כאן בעיות כלליות שבוועדה דנו בהן מספר פעמים ונצטרך לדון בהן שוב פעמים רבות כדי שנוכל לפתור את הבעיות הכלליות שמתייחסות לעליית יהודי אתיופיה.

אברהם מיכאלי: אני כן חושב שהבעיות שהועלו כאן שממרכז הקליטה יוצאים החוצה כאשר העולים לא מוכנים לקליטה ישירה בשטח, אלה הן הבעיות האקוטיות.

אברהם מיכאלי: אנחנו מכירים את בעיית המגורים בשכונות גטו לשם מגיעים העולים האתיופיים.

אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לרשות מקומית, הרי אף רשות מקומית היום לא שמחה לקלוט את יהודי אתיופיה וזאת הבעיה העיקרית.

אברהם מיכאלי: אם קולטים אותם, מכוונים אותם לשכונות שממילא היו שכונות מצוקה וכך פתרו מצוקה במצוקה.

אברהם מיכאלי: הבריחו אנשים עם מצוקה מהשכונות האלה והם עברו לשכונה אחרת, ויהודי אתיופיה נקלטו באותן שכונות.

אברהם מיכאלי: גם לגבי תעסוקה.

אברהם מיכאלי: מי שמסתובב היום, ולאו דווקא כאן, אלא תראו במרכזים המסחריים של אותם ערים שקלטו 100-200 משפחות, את המבוגרים מסתובבים במרכז המסחרי של העיר בלי עבודה.

אברהם מיכאלי: אני חושב שאם נצא היום כאשר התרשמנו שיש בעיה, זה חשוב, אבל זה לא מספיק, אלא מכאן צריך לצאת עם איזה מבחן של תוצאות שאנחנו נדרוש ממרכזי הקליטה עוד חודשים, עוד חצי שנה, ואז להחליט ולתת את ההמלצות שלנו לגורמים המטפלים.

מיכאל נודלמן: באמת מוציאים כל כך הרבה כסף וממנים כוח אדם, אבל אחר כך אנשים יוצאים ממרכז הקליטה לערים ושם מתחילות הבעיות.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים הרבה בוועדת הקליטה על בעיות העבודה, בעיות הלימודים, על נשירת ילדים מבתי הספר והכל מראה שמשהו כאן לא עובד כשורה.

מיכאל נודלמן: אנחנו משקיעים הרבה כסף במרכזי הקליטה אבל אנשים יוצאים ממרכזי הקליטה כאשר הם יודעים קצת עברית, עברו גיור, אבל זה לא מספיק כדי לחיות בארץ, כדי לקבל עבודה, כדי להרגיש שייכים למדינה שלהם.

מיכאל נודלמן: טוב שהגענו לסיור במרכז הקליטה.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת צודקים באומרם שאנחנו צריכים לבדוק את מבחן התוצאות במרכזי הקליטה.

מיכאל נודלמן: אולי צריכה להיות תוכנית אחרת מזו הקיימת היום כי אם אנחנו מדברים על השקעה, ההשקעה לא נותנת את הדבר לו אנחנו מחכים.

מיכאל נודלמן: ההשקעה לא מאפשרת לאנשים להתאקלם בחברה ובתרבות.

מיכאל נודלמן: נכון, זה לא חל על כולם.

מיכאל נודלמן: הוועדה ביקרה במכללת רופין וראינו קבוצות עולים מאתיופיה, צעירים שלומדים שם, ואין הבדל בין הקבוצות האלה לבין קבוצות אחרות.

מיכאל נודלמן: המצוקה בשכונות מביאה לדברים לא טובים וכל שבוע אנחנו שומעים על רצח, על בעיות, הנשירה הגדולה ביותר קיימת בקרב העדה האתיופית וזה גורם לנו לדאגה גדולה ולמחשבה האם אנחנו בדרך הנכונה.

מיכאל נודלמן: אחרי הפגרה נצטרך לדון לעומק יחד עם משרד הקליטה, משרד הרווחה, עם השלטון המקומי, עם נציגי ראש-הממשלה.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לצאת עם רעיון חדש כי להמשיך במצב הנוכחי, זה בלתי אפשרי.

מיכאל נודלמן: יש כאן כמה דברים שייכים למרכז הקליטה ובעוד שלושה חודשים נרצה לקיים דיון בוועדה ולשמוע מכם דיווח על איך אתם פותרים את בעיות התחזוקה במקום, איך אתם מכינים את האנשים לעבודה, ובאותו דיון גם נרד לעומק הדברים שקשורים גם לפוליטיקה, לקליטת העלייה מאתיופיה.

מיכאל נודלמן: אני מבקש גם ממשרד הקליטה וממשרד הרווחה שגם הם יהיו שותפים לפתרון הבעיות הקיימות אצלכם.

מיכאל נודלמן: אני מבקש שבעוד שלושה חודשים תדווחו לנו על השינויים שערכתם ושהביאו לפתרון הבעיות ששמענו כאן היום.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים להגיע לתוצאות כך שכל מערכת הקליטה תשתנה.

קריאה: דיברנו כאן על מבחן התוצאה.

קריאה: כאשר העולים עוברים למגורי קבע, אנחנו צריכים לעשות את כל הבדיקות עליהן דיברנו, אבל לפחות במשך התקופה שהם נמצאים במרכז הקליטה – כאחראית על התחום הזה – אין נשירה של אף ילד ממערכת החינוך.

קריאה: במשך השנתיים שהם נמצאים כאן, עצם העובדה שהילדים מתמידים, הולכים לבית הספר ומתקדמים, נראה לי שנותנת איזשהו מענה למבחן התוצאה.

מיכאל נודלמן: מה התועלת בדברים שאתם עושים כאן והם אחר כך עוברים למגורי קבע ושם 40 אחוזים מהילדים נושרים?

מיכאל נודלמן: על זה אני מדבר.

מיכאל נודלמן: אתם עושים עבודה טובה, אבל אחר כך אין תוצאות טובות.

קריאה: זה צריך להיות מלווה במכלול שלם של כל הגורמים שמעורבים ולא צריך להיות משהו נקודתי.

מיכאל נודלמן: נכון.

מיכאל נודלמן: אולי לא צריכות להיות שכונות גדולות של יוצאי אתיופיה אלא צריך לפזר אותם.

מיכאל נודלמן: אם יהיו שכונות גדולות של יוצאי אתיופיה, אני בטוח שלא תהיה קליטה טובה.

מיכאל נודלמן: אנחנו נצא עכשיו לסייר במרכז הקליטה.

דני שגיא: כאן היו מסמרים שילדים יכלו להיפגע מהם.

דני שגיא: היו כאן מגלשות שבאמצע יש חור.

מיכאל נודלמן: אני בעד שהמשחקים יהיו טובים ויפים, אבל אתה חושב שבגלל זה הם יצאו מכאן מוכנים לחיים?

מיכאל נודלמן: הבעיה היא שאנחנו משקיעים כאן הרבה, אבל אחר כך זה לא נותן את הדבר לו אנחנו מחכים.

דני שגיא: המון ילדים מסתובבים, וכך יש להם איפה להיות.

דני שגיא: הם באים מהכפרים באתיופיה והם רגילים להיות בחוץ.

דני שגיא: אם לא ניתן להם כל מיני דברים בחוץ, אנחנו נכנסים למצב שהילדים מסתובבים ברחובות.

דני שגיא: פגשתי במבשרת הרבה ילדים שמסתובבים.

דני שגיא: יש פה חברה שצריכה לדאוג לשטח, אבל תראה איך זה נראה – הכול עשבים.

דני שגיא: בקהילה יש פרויקט גינון שאנחנו עכשיו מנסים להכניס כך שהמשפחות יקבלו זרעים.

דני שגיא: יש פה מתנדבת שמנסה להכניס כאן את נושא הגינון הקהילתי.

דני שגיא: קרן הקיימת מוכנה לתת שתילים בחינם.

דני שגיא: כבר דיברתי אתם.

דני שגיא: אני גנן מומחה ואני מוכן בהתנדבות להקים מערכות השקיה.

דני שגיא: כתבתי את זה במכתב לעמית.

דני שגיא: כתבתי שאני מוכן לעזור בגינון ולעשות זאת בהתנדבות.

עמית ליאור: אני לא רואה פסול בכך שאדם בא ואומר שהוא מוכן להתנדב.

עמית ליאור: הייתה כאן התנדבות ונעשה כאן פרויקט יפה מאוד של גינון.

דני שגיא: המתנדבת גם הביאה לכם תרומות.

דני שגיא: למה אתם צריכים תרומות?

דני שגיא: הסוכנות צריכה תרומות מאנשים פרטיים?

קריאה: זאת התנדבות של האנשים בארץ.

דני שגיא: לסוכנות יש תקציבים.

אריה שמם: חבר הכנסת נודלמן, קראו לי למשרד ואני צריך לעזוב.

אריה שמם: אני מאוד מודה לכם על שהגעתם לכאן.

מיכאל נודלמן: אפשר לעשות דברים יפים עם קרן קיימת.

מיכאל נודלמן: אם תצטרכו את עזרתי, אשמח לעזור.

קריאה: באולפן שלנו יש תשע כיתות.

קריאה: העולים האלה מגיעים למרכז הקליטה ומגיעים להם עשרה חודשים אולפן.

קריאה: הם לומדים עברית במשך 10 חודשים כאשר עולים אחרים מקבלים חמישה חודשים.

קריאה: בכל כיתה יש שני מורים, מורה אחד דובר אמהרית ומורה אחד ישראלי.

קריאה: באחד השיעורים, פעם בשבוע, הם נכנסים למחשבים ויש להם שיעור מחשבים.

מיכאל נודלמן: כמה זמן אורך השיעור?

קריאה: בערך שעה, 50 דקות.

קריאה: הכיתה הזאת לומדת כבר שמונה חודשים.

מיכאל נודלמן: אני רואה שהם כותבים בעברית.

קריאה: הכיתה הזאת היא כיתה מאוד חלשה, אבל אתם יכולים לפנות אליהם.

מיכאל נודלמן: שמונה חודשים הוא זמן סביר ללמוד עברית, ואם כן, למה הם כל כך חלשים?

קריאה: כידוע לך רוב העולים מאתיופיה הם חסרי השכלה, כך שאנחנו ממש מתחילים אתם כאילו הם לפני כיתה א'.

קריאה: אפשר לתקשר אתם.

מיכאל נודלמן: הלוואי שלכל הילדים הייתה הזכות ללמוד שמונה חודשים עברית.

קריאה: הם לומדים עשרה חודשים.

מיכאל נודלמן: הם לא יודעים עברית, אבל אתם נותנים להם שיעורי מחשב.

מיכאל נודלמן: באיזה שפה?

מיכאל נודלמן: איך אתם מלמדים אותם?

קריאה: אנחנו לא נותנים שיעור מחשב מהשבוע הראשון אלא רק כאשר הם מתחילים ללמוד את האותיות.

עמית ליאור: השימוש במחשב הוא כדי ללמוד.

עמית ליאור: זה לימוד עברית באמצעות מחשב.

קריאה: זה בסך הכול שיעור אחד בשבוע.

קריאה: אנחנו לא מתבססים על זה.

מיכאל נודלמן: כמה זמן אתה בישראל?

תלמיד: תשעה חודשים.

מיכאל נודלמן: תשעה חודשים אתה לומד עברית?

תלמיד: לא.

תלמיד: אני לומד עברית שמונה חודשים.

מיכאל נודלמן: אתה יכול לדבר עם אנשים חופשי?

תלמיד: אני לא יודע.

מיכאל נודלמן: אתה כותב ולומד עברית.

מיכאל נודלמן: זה עוזר ללמוד עברית?

תלמיד: אני לומד קצת עברית.

מיכאל נודלמן: הוא למד שמונה חודשים אבל בקושי מדבר עברית.

דוד יאסו: כי הרקע הוא אחר והראש במקום אחר.

דוד יאסו: יש להם הרבה דברים לעשות כאן.

דוד יאסו: אנחנו כאן נותנים להם את הכלים הראשוניים.

מיכאל נודלמן: אני רואה שאחרי שמונה חודשים, הוא כמעט לא מדבר.

דוד יאסו: יש את הרקע ממנו הם באו.

דוד יאסו: יש כאלה שלא יודעים קרוא וכתוב בשפתם.

דוד יאסו: זה הקושי כי אנשים לא מבינים את המטריה מיסודה.

דוד יאסו: ההשכלה שם היא פחותה.

דוד יאסו: כשאני הגעתי לכאן לפני 27 שנים, אפילו מתורגמן לא היה, אבל אני עשיתי מאמץ ללמוד.

דוד יאסו: המטרה של מרכז הקליטה הוא להכין את העולים לחיים עצמאיים וזה מה שאנחנו עושים בצורה הטובה ביותר שיכולה להיות.