ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 258, 2007-07-18 10:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: יש לנו נושא חשוב ביותר היום, והוא קשור לכל מערכת החינוך במגזר הבדואי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עושים את זה במסגרת יום הבדואים בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שהרבה ועדות מטפלות במצב הבדואים בארץ, ואני שמח לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אבל אני רוצה להגיד שזאת לא הפעם הראשונה בוועדה הזאת שהנושא הזה עולה; זה אחד הנושאים שעולים כאן הכי הרבה, אנחנו עוקבים אחרי זה – גם אחר ההצלחות, ולצערי, גם אחרי הכישלונות.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת טלב אלסאנע דוחף יום-יום ושעה-שעה את הנושא כאן.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מבקש שננסה להתמקד במקום להתפרס על הכול.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים מה קורה במגזר הבדואי ומכירים את המצב.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מחבר הכנסת טלב אלסאנע לומר איך ועדת החינוך של הכנסת יכולה להועיל לשיפור הנקודות הבעייתיות מאוד, יחד עם משרד החינוך והאחרים המיוצגים כאן, שבאות לידי ביטוי קצר יחסית בדיווח של ה-מ.מ.מ.

טלב אלסאנע: בוקר טוב.

טלב אלסאנע: אני מודה ליושב ראש הוועדה שנאות לייחד דיון בנושא חשוב לאוכלוסייה החשובה הזאת.

טלב אלסאנע: זה מראה את המחויבות שלו לנושא.

טלב אלסאנע: אני גם מברך את הנוכחים שהגיעו מהנגב כדי לשתף וגם את מנהלת מחוז דרום במשרד החינוך.

טלב אלסאנע: אני אתחיל מהסוף כי הכול נבחן על-פי התוצאה, והתוצאות אינן משביעות רצון: 26% הצלחה בבגרות, ולא כל ההצלחות הללו מעניקות זכאות להתקבל לאוניברסיטאות; מתוך 10,000 סטודנטים ערביים שלומדים באוניברסיטאות יש רק 200 סטודנטים בדואים שלומדים באוניברסיטאות- -

מיכאל מלכיאור: אם אתה כבר אומר את המספר, אז עד הסוף: רק 60% מתוך 26% שציינת – כלומר למטה משני שלישים – זכאים לתעודת בגרות.

קריאה: 28%.

טלב אלסאנע: זה אומר "דרשני".

טלב אלסאנע: מה גם שהתוצאות והנתונים האלה מדשדשים במקום כבר כמה שנים.

טלב אלסאנע: השאלה היא מדוע, כי הכול נבחן על-פי התוצאה.

טלב אלסאנע: אנחנו יכולים להגיד שהמצב טוב, אבל התוצאה לא.

טלב אלסאנע: התוצאה היא שאנחנו רוצים לראות אחוזי הצלחה שווים לממוצע הארצי; אנחנו רוצים להכתיב יעד, ואחר-כך למצוא את הכלים כדי להשיג את המטרה הזאת תוך 5 שנים, 10 שנים, 20 שנה.

טלב אלסאנע: הבעיות הבוערות באמת ובתמים, שלדעתי הוועדה צריכה לקחת לידיה, זה עניין הצפיפות הרבה.

טלב אלסאנע: זאת צפיפות בכיתות וכן בבתי-הספר.

טלב אלסאנע: על-פי הנתונים שבוודאי יציגו בפניך, מידת הצפיפות בכיתות היא כמעט פי שניים ממידת הצפיפות בכיתות המקבילות במגזר היהודי.

טלב אלסאנע: אותו דבר בעניין הצפיפות בבתי-הספר - -

מיכאל מלכיאור: לא יכול להיות שמידת הצפיפות היא כפולה- -

טלב אלסאנע: השטח המוקצה לתלמיד בבתי-הספר הבדואים לעומת השטח המוקצה לתלמיד במגזר היהודי הוא כמעט כפול.

טלב אלסאנע: הממוצע במגזר היהודי הוא 30 תלמידים בכיתה, ואצלנו זה מגיע, לדעתי, ל-35 תלמידים.

טלב אלסאנע: הצפיפות היא רבה- -

מיכאל מלכיאור: גבוהה מדי, אבל זה עדיין לא כפול.

טלב אלסאנע: לא.

טלב אלסאנע: אבל מבחינת גודל בתי-הספר ממוצע מספר התלמידים

רונית תירוש: אין שטחים שם.

שמואל דוד: השטח הבנוי לתלמיד בדואי זה 4.2- - -

טלב אלסאנע: אנחנו לא מדברים על גוש דן, לא על מרכז הארץ; מדברים על הנגב שיש שם שטח ענק, ואפשר לתת שטחים.

טלב אלסאנע: לכן, אדוני יש צורך להדגיש את העניין של הקמת כיתות.

טלב אלסאנע: יש לתקצב הקמת כיתות כדי להקטין את הצפיפות, יש להחליף כיתות לא ראויות, ויש לעשות תוכניות חומש כדי להסיק בעניין הריבוי הטבעי ולפתור את הבעיה.

טלב אלסאנע: נוסף לעניין הכיתות יש תופעה ביישובים הלא מוכרים שעדיין יש בתי-ספר שאינם מחוברים לרשת חשמל, בעידן ההייטק.

טלב אלסאנע: בתים פרטיים מחוברים, ובית-ספר שבו לומדים 1,000 תלמידים, נוסף לעינוי ולהתעללות בחום הזה, איך אפשר להעביר מעבדות ומחשבים?

טלב אלסאנע: מה הסיבה?

טלב אלסאנע: מה ההיגיון?

טלב אלסאנע: מדוע זה צריך להיות?

מיכאל מלכיאור: עמירה, זה אכן כך?

מיכאל מלכיאור: אני בהלם שאני שומע את זה.

עמירה חיים: משרד החינוך העביר את כל התקציב לחברת החשמל להפעלת מערכת החשמל.

עמירה חיים: יש בעיה בהעברת החוטים בחלק מהמקומות, כי צריך להעמיד עמודים, ואנשים שיש להם בעלות על השטח מסרבים להעמיד אותם שם.

עמירה חיים: זאת הבעיה.

עמירה חיים: יחד עם התושבים אנחנו מנסים למצוא פתרון לעניין.

עמירה חיים: תקציב יש, וברוב בתי-הספר גם יש חשמל- -

מיכאל מלכיאור: בכמה בתי-ספר אין חשמל?

עמירה חיים: ב-27 בתי-הספר באבו-בסמה ובפזורה לומדים עם גנרטורים.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בשלב של העברת מערכת חשמל מסודרת לכל בית-ספר, והעבודה של חברת החשמל אמורה להסתיים- -

מיכאל מלכיאור: מה טווח הזמן?

עמירה חיים: לחברת החשמל נשארו 4-5 חודשים אם לא ייתקלו בהתנגדויות להעמדת עמודים בשטח.

עמירה חיים: אם תהיה התנגדויות במקום כזה או אחר- -

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

מיכאל מלכיאור: אני מוחה מכל וכול על מציאות שאין חשמל בבתי-ספר, אבל אני מציע לא להתמקד בכך - -

רונית תירוש: נתמקד במה שהמשרד יכול לעזור.

טלב אלסאנע: בעיה נוספת זה עניין כבישי הגישה שהם עניין של סיכון חיים של ילדים.

טלב אלסאנע: השנה כמה ילדים נהרגו בתאונות דרכים.

טלב אלסאנע: זכור לנו המקרה של ילד בן 10, סלמן אל-עטראש, שנהרג באירוע הקשה מאוד.

טלב אלסאנע: לכן אין שום היגיון, אין סיבה, אין הצדקה.

טלב אלסאנע: אם רואים צורך להקים בית-ספר ומשקיעים בהקמתו לא יעלה על הדעת שהוא יוקם בלי כביש גישה.

טלב אלסאנע: אין שום סיבה בעולם.

טלב אלסאנע: לכן הוועדה צריכה להגיש למשרד האוצר ולמשרד התחבורה המלצה להקצות תקציב לסלול כבישים ולחבר את בתי-הספר לכבישי הגישה.

טלב אלסאנע: דבר חשוב נוסף שמשליך על הישגים הוא עניין הנשירה, קציני ביקור סדר, הקמת בתי-ספר תיכוניים ביישובים הלא מוכרים וגם עניין המערך החינוכי המסייע שחסר במערכת החינוך הערבית בנגב והחינוך הלא-פורמלי שכמעט לא קיים.

טלב אלסאנע: כמעט 30% מזמנם התלמידים נמאצים במסגרת החינוך הרגילה; רוב הזמן הם מחוץ למסגרת הזאת, והם לא משקיעים בתחומים האלה, ולכן נמשיך לראות את התוצאות המדאיגות בבגרות והן במספר התלמידים שמתקבלים לאוניברסיטאות.

טלב אלסאנע: מאחר שגם הממשלה דנה בעניין תקציבים עכשיו, אני מציע שהוועדה תמליץ בדברי הסיכום לשים את מערכת החינוך במגזר הערבי ואת צרכיה בסדר עדיפויות גבוה; אי אפשר להתמודד עם התופעות החברתיות הקשות, אבטלה ועוני בלי השקעה בחינוך.

טלב אלסאנע: המפתח הוא חינוך, ולכן לשים אותו בראש סולם העדיפויות.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: זה לגמרי ברור לנו, ולא צריך לחזור על זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים שזה המפתח הבלעדי לצמצום הפערים, לשוויון אמיתי – זה יכול לבוא רק דרך החינוך.

מיכאל מלכיאור: לכן התוצאות באמת מאוד לא משביעות רצון.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק ששיעור ההצלחה לא עלה, אלא ירד.

מיכאל מלכיאור: זה אומר "דרשני" גדול על כישלון.

מיכאל מלכיאור: נשמע את עמירה חיים כי היא עם הרבה ניסיון בנושא.

טלב אלסאנע: נמצא כאן עואד אבו-פרחה שיציג את הדברים וגם עמירה יכולה להתייחס אחר-כך.

מיכאל מלכיאור: אם כך, קודם תהיה הצגה של נתונים, ואת תגיבי בסוף.

עואד אבו פרחה: תודה רבה.

עואד אבו פרחה: אני אציג הישגים, ומה הסיבה להישגים האלה.

עואד אבו פרחה: אני גם רוצה להציג את הראייה שלנו בשם ועד ההורים ובשם פורום החינוך הערבי בנגב.

עואד אבו פרחה: אני אציג תמונה חלקית כרגע, אנחנו לא יכולים להציג את כל העניינים, כפי שביקשת.

עואד אבו פרחה: הנתונים הם גם מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה או ממקורות אחרים משאילתות ומדוחות שנעשו גם במשרד החינוך וגם במשרדים אחרים.

עואד אבו פרחה: ההישגים בבגרות: 27.9% במגזר הבדואי, 58.7% במגזר היהודי.

עואד אבו פרחה: הפרשי הנשירה: 97.4% במגזר היהודי לומדים בי"ב, ואילו אצלנו 72% - כלומר 28% לא מסיימים י"ב.

עואד אבו פרחה: ב-6 השנים האחרונות הישגי הבגרות הם למטה מ-30%, וכל שאר המגזרים מעלינו וגם אצלנו רואים ירידה קלה בשנה האחרונה.

עואד אבו פרחה: רואים כאן את עקומת ההצלחה, ואני כל-כך רוצה שהמשולש הזה יעלה קצת למעלה.

עואד אבו פרחה: לצערי, ב-6 השנים האחרונות הוא לא עלה בכלל.

עואד אבו פרחה: אני מציג את יישובי היהודים לעומת הבדואים בדרום, לא בכל הארץ.

עואד אבו פרחה: יישובי שגב שלום, כסיפה, לקיה, חורה, רהט נמצאים בהישגי הבגרות מתחת ל-30%, בעוד כל השאר מגיעים ל-70% ואפילו חוצים אותו.

עואד אבו פרחה: זאת אומרת יש ממוצע ציונים של 60 בקירוב המגזר היהודי, ו-28 ממוצע במגזר הבדואי.

עואד אבו פרחה: זאת תמונה שלא משתנה הרבה.

עואד אבו פרחה: אנחנו לא מדברים רק על כמות, אלא גם על איכות.

עואד אבו פרחה: 25 יחידות זה המינימום שדרוש לתלמיד כדי שיחצה את י"ב, ואצלנו כמעט 50% מהתלמידים עם המינימום הזה.

עואד אבו פרחה: 50% האחרים בקושי עוברים את זה – למחצית מהתלמידים יש מספר מינימלי של יחידות.

עואד אבו פרחה: במגזר היהודי כמעט 89% יכולים להתקבל לאוניברסיטה.

עואד אבו פרחה: אצלנו – פחות מ-60% - 59% מאלה שיש להם בגרות יכולים להיכנס.

עואד אבו פרחה: כלומר, 40% מאלה שיש להם בגרות לא יכולים להיכנס לאוניברסיטה.

עואד אבו פרחה: אני תרגמתי את זה לנתונים קצת אחרים כדי שאפשר יהיה לראות את זה.

עואד אבו פרחה: 40% לא עומדים בתנאים של האוניברסיטה, בעוד במגזר היהודי רק 11% לא עומדים בהם.

עואד אבו פרחה: זאת אומרת מתוך 2,200 בדואים שסיימו י"ב, רק 16% - 370 תלמידים – שהם 28% מהזכאים לבגרות יכולים להגיע לאוניברסיטה.

עואד אבו פרחה: אם כך, אלה שיש להם בגרות, אבל לא יכולים להיכנס לאוניברסיטה הם כמעט מחצית מהתלמידים האלה.

עואד אבו פרחה: כך שכמעט 80% מהתלמידים לא יכולים להגיע לאוניברסיטה.

מיכאל מלכיאור: עם העלאת שכר הלימוד גם הם לא יגיעו.

עואד אבו פרחה: נכון, אז לא נגיע בכלל.

עואד אבו פרחה: גם זה עוד מחסום "קטן".

עואד אבו פרחה: אנחנו מדברים על קושי כללי: קושי בשפה, שוק תרבותי, קושי להתמודד עם מאמר מדעי, ובכלל – קושי הישרדות באוניברסיטה.

עואד אבו פרחה: במכללת ספיר אני גם ראש מגמה וגם יועץ אקדמי, ואני יודע על מאות סטודנטים שנכנסו למכללת ספיר, ורק 30 סיימו.

עואד אבו פרחה: כל שאר הסטודנטים – אני לא ידוע לאן הלכו – או נשרו בשנה א' או בשנה ב' או לא יכלו להגיע.

עואד אבו פרחה: אני גם יודע מה המצב שלהם באמת – 6 שנים עד שהם מסיימים את התואר שלהם.

עואד אבו פרחה: צפיפות: המצב הוא שיש סיבות, ואנחנו רוצים לדעת מה הסיבות והמחדלים.

עואד אבו פרחה: הסיבה העיקרית היא מבנים.

עואד אבו פרחה: יש בתי-ספר מאוד גדולים שיש בהם בממוצע 665 תלמידים בכל בית-ספר לעומת 372 תלמידים בממוצע במגזר היהודי.

עואד אבו פרחה: 30% מבתי-הספר האלה חוצים את קו 800 התלמידים בבית-ספר, כאשר במגזר היהודי רק 3% חוצים את הקו הזה.

עואד אבו פרחה: על שטח בנוי, שדיבר עליו טלב אלסאנע קודם, רואים שבפזורה, בשגב שלום, בחורה, בלקיה, בערערה, ברהט בכסיפה יש בערך מ-0-2 מטר מרובע לתלמיד, פחות מ-2 מטר מרובע לתלמיד.

עואד אבו פרחה: צפיפות בכיתות: מידת הצפיפות היא באמת לא פי שניים מאשר במגזר היהודי, שבו יש כ-30 תלמידים ואפילו 20-25.

עואד אבו פרחה: אצלנו יש 33 תלמידים בכיתה.

מיכאל מלכיאור: הממוצע במגזר היהודי לא מגיע ל-30.

עואד אבו פרחה: למטה מ-30 תלמידים.

עואד אבו פרחה: אצלנו בכל הכיתות יש למעלה מ-30 תלמידים.

עואד אבו פרחה: למה הבנייה לא טובה?

עואד אבו פרחה: אנחנו מדברים על הוספת קרוואנים ועל פיצול בתי-ספר.

עואד אבו פרחה: במקום לבנות עוד בית-ספר שמים גדר.

עואד אבו פרחה: למשל בבית-ספר אל-עזזמה שמו סביבו גדר ופיצלו אותו לשני בתי-ספר, ועכשיו בכל אחד מהם יש 1,000 תלמידים.

עואד אבו פרחה: היו 1,000 תלמידים, ועכשיו 2,000 אבל באותו שטח, כי רק חצו קו באמצע.

עואד אבו פרחה: לא מוסיפים חדרי ספח ולא שירותים.

עואד אבו פרחה: זאת שיטה שלא מקובלת עלינו.

עואד אבו פרחה: הקרוואנים האלה הם זמניים שהופכים לקבועים; אין בהם תחזוקה כי זה קרוואנים ורוצים לזרוק אותם; אין חצר; אין בנייה כל שנה.

עואד אבו פרחה: בית-הספר הופך לאתר בנייה.

עואד אבו פרחה: עובדים בו אפילו באוקטובר, בונים ומתקנים בתוך בתי-הספר- -

מיכאל מלכיאור: זה לא מהסיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: זה לא בגלל שעושים- -

שמואל דוד: גם מכיוון שב-10 באוגוסט מורידים פתאום קרוואן.

עואד אבו פרחה: יש לי כאן צילום, אני אראה לך אותו.

עואד אבו פרחה: התוצאה השנייה היא שאין אווירת לימודים נאותה, יש לחץ, אלימות, מפגעי בטיחות, מוטיבציה ירודה גם של המורים וגם של התלמידים – זאת לא אווירת לימודים, אי אפשר ככה להגיע להישגים.

עואד אבו פרחה: אני צילמתי תמונה בסוף ספטמבר 2006 כאשר הנחיתו את הקרוואן שבה.

עואד אבו פרחה: עד היום הקרוואן לא זכה לשירותים סמוכים.

עואד אבו פרחה: בנו שירותים, אבל עד היום השירותים לא פועלים.

עואד אבו פרחה: שנה שלמה ילדים צריכים ללכת 200 מטר כדי לעשות את הצרכים.

עואד אבו פרחה: אחרי הלימודים הוא נחת בחצר, וככה זה נשאר בסוף.

עואד אבו פרחה: בתי-הספר מלאים קרוואנים.

עואד אבו פרחה: מבני קבע: משנת 2000 עד 2006 הוספו בסך-הכול 179 חדרי קבע, ובאבו-בסמה נוספו 56 במשך 6 שנים.

עואד אבו פרחה: כמעט 208 כיתות יבילות נכנסו למגזר במשך 6 שנים – מ-2000 עד 2006, ולאבו בסמה – 269.

עואד אבו פרחה: זה המקור לשאילתה לשרה מ-26 בנובמבר 2006.

עואד אבו פרחה: בגנים במגזר היהודי מתוך 97 כיתות יבילות יש 8 גנים שיש בהם חדרי לבנים, ואצלנו חצי-חצי: חצי יבילים וחצי מבנים.

עואד אבו פרחה: זאת גם תמונה מפלה.

עואד אבו פרחה: מחסור בכיתות: לי אין מושג אם אנחנו צריכים 2000 או 2010 כיתות.

עואד אבו פרחה: אבל לפי הדוחות של תוכנית הנגב וגם לפי תוכניות אחרות אנחנו צריכים 1,250 כיתות.

עואד אבו פרחה: יש 750 כיתות שהבודק אמר שהן פסולות וצריך להחליף.

עואד אבו פרחה: כך אנחנו מגיעים ל-2000 כיתות שצריך מידית תוך שנה-שנתיים.

עואד אבו פרחה: ל-10 השנים הבאות אנחנו צריכים 750 כיתות לפי נתוני הגידול, אז בואו ניערך לזה.

עואד אבו פרחה: הבנייה היא ממש אקוטית.

עואד אבו פרחה: אנחנו ציטטנו מדבריה של השרה: "הדרך העיקרית של משרד החינוך להתמודד עם כיתות לימוד היא בהקצאת כיתות יבילות".

עואד אבו פרחה: זה ממש לא מקובל עלינו כי אנחנו הגענו לסוף מבחינת המבנים היבילים.

עואד אבו פרחה: מחדל נוסף הוא בטיחות- -

מיכאל מלכיאור: אני חשבתי שיש הסכמה ממשלתית לבניית כל הכיתות הנחוצות.

מיכאל מלכיאור: כך הודיעו במסיבת עיתונאים.

עואד אבו פרחה: אנחנו לא יודעים אם יחלקו אותם למזרח ירושלים או לצפון- -

מיכאל מלכיאור: לדעתי, לא יחלקו אותן במזרח ירושלים.

מיכאל מלכיאור: משום-מה יש לי תחושה שזה לא מה שעומד לקרות.

עואד אבו פרחה: רק בשנה שעברה הייתה אצלנו השבתה של ארבעה בתי-ספר רק ברהט- -

מיכאל מלכיאור: כמה כיתות חסרות לקראת שנת הלימודים הבאה?

עואד אבו פרחה: לדעתי, 2,000 כיתות ועוד 1,750 ל-10 שנים.

עואד אבו פרחה: בטיחות: נקודה מאוד קשה.

עואד אבו פרחה: פנינו לבג"ץ וגם למחוז שעושה מאמצים גדולים בזמן האחרון.

עואד אבו פרחה: לבתי-הספר יש כבר אישורי הפעלה.

עואד אבו פרחה: הבאנו מהנדס שבדק, ואפילו הייתה הוראה לסגור חלק מבתיה-ספר כי אי-אפשר ללמוד בהם בגלל אסבסט ודברים אחרים.

עואד אבו פרחה: אנחנו מדברים על הכפרים הלא מוכרים, שבגלל אי הכרה יש מחדל.

עואד אבו פרחה: אבל מה ילדים אשמים?

עואד אבו פרחה: כל בתי-הספר בכפרים הלא מוכרים לא חוברו עד היום לחשמל.

עואד אבו פרחה: ב-97'-98' הגשנו בג"ץ שיחברו אותם לחשמל, ושמו לנו גנרטורים.

עואד אבו פרחה: עכשיו כבר 10-11 שנים מחוברים לגנרטורים.

עואד אבו פרחה: לא הגיע הזמן שיחברו?

עואד אבו פרחה: אלה ממצאים שהוצאנו מדוח של משרד הבריאות: ב-60% מבתי-הספר בכפרים הלא מוכרים הריהוט פגום; ב-50% - - -; ב-80% גודל הסככות לא מספיק; בכל המוסדות מתקני השתייה אינם תקינים חוץ מאשר בבית-ספר אחד.

עואד אבו פרחה: בתוך המועצה האזורית אבו-בסמה יש שבעה, וכל בתי-הספר שנמצאים בכפרים הלא מוכרים הם מתחת למועצת אבו-בסמה.

עואד אבו פרחה: בשנת 2005 הייתה החלטת ממשלה שיבנו 285 כיתות; עד סוף יולי 2007 יבנו 124 כיתות קבע.

עואד אבו פרחה: אבל בינתיים ממשיכים להכניס מבנים יבילים – 23 מבנים יבילים ב-2005, 38 מבנים יבילים ב-2006.

עואד אבו פרחה: זאת תמונה של הילד סלמאן אל-עטראש שנהרג בתחילת שנת הלימודים בשנה שעברה.

עואד אבו פרחה: אף על פי שכתבנו מכתבים אלה כבישי הגישה והאוטובוסים שמסיעים את הילדים.

עואד אבו פרחה: אלפי ילדים מוסעים כל הזמן במצב כזה.

עואד אבו פרחה: אנחנו פנינו לבג"ץ באל-עטראש ובאל פורה שיעשו את כבישי הגישה.

עואד אבו פרחה: עד היום הדבר מתקדם מאוד לאט מכל מיני תירוצים: תקציבים, אישורים או תירוצים אחרים שאני באמת לא מכיר.

עואד אבו פרחה: תברואה לקויה: מתוך דוח של משרד הבריאות שבדק את רהט ואת הכפרים הלא מוכרים.

עואד אבו פרחה: רמת התברואה ירודה ביותר בכל בתי-הספר.

עואד אבו פרחה: רמת הניקיון ורמת התחזוקה ירודות ביותר ברוב המוסדות.

עואד אבו פרחה: אין חומרי היגיינה אישית בשירותים, מחסור בשטחים מוצלים בחצרות, מחסור במתקנים לשתיית מים.

עואד אבו פרחה: רמת הניקיון בשירותים בלתי מתקבלת על הדעת ב-9% מבתי-הספר.

עואד אבו פרחה: חסרות 260 אסלות ב-19 בתי-ספר וכן הלאה.

עואד אבו פרחה: אלה בעיות שמשרד הבריאות שלח כבר לפני כשנה לכולם כדי לשפר את הדברים האלה, ולצערי הרב, הם לא השתנו.

עואד אבו פרחה: אני מחלק את הסיכום לשניים: ראשית, לשים סוף לאפליה בבינוי.

עואד אבו פרחה: מדובר על תשתיות קריטיות לצמצום הפערים באופן כללי, גם בהישגים וגם בדברים אחרים.

עואד אבו פרחה: יש 750 כיתות פסולות שחייבים להחליף; 1750 כיתות לעשור הבא ולהגדיל את מספר המוסדות ולא לפצל בתי-ספר, אלא לבנות מוסדות חינוך חדשים; לבנות במהירות מוסדות קבע ביישובי אבו-בסמה ובכפרים הלא מוכרים, וגם להבטיח מתקני פיקוח ובטיחות.

עואד אבו פרחה: לגמור עם הבטיחות כי זה נופל בין הרשויות לבין משרד החינוך, וכל הזמן אנחנו רצים בין הרשות לבין משרד החינוך, ואנחנו יודעים שהרשות אחראית בסופו של דבר.

עואד אבו פרחה: באופן כללי אנחנו רוצים שתהיה תוכנית.

עואד אבו פרחה: אנחנו רוצים שההזנחה תיגמר; שתהיה השקעה גדולה יותר בהורים.

עואד אבו פרחה: לדעתי, זה הזמן להשקיע בהורים, כי אם משקיעים בהורים גם הילדים ירוויחו מזה בסופו של דבר; שימוש נכון במשאבים – קב"סים ויועצים – ולא סתם להקצות שעות כי לפעמים העבודה לא יעילה בשעות שמוקצות; ושהחלום יתאים למציאות.

עואד אבו פרחה: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך.

מיכאל מלכיאור: בהתחלה היה לי קשה לעקוב, ובסוף לא רציתי לעקוב, כי התמונה שציירת פה היא כל-כך קשה ועגומה.

מיכאל מלכיאור: לצערי, אני קצת מכיר את הנושא וסיירתי לא מעט פעמים במקומות האלה.

מיכאל מלכיאור: אבל כשרואים את הדברים במספרים במלוא חומרתם זה רק מאשר את מה שאני מכיר מהשטח.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול שאלה מאוד לא הגונה, ואתה לא חייב לענות עליה: ברור שיש כאן הרבה נושאים, ואני לא מזלזל באף אחד מהם.

מיכאל מלכיאור: כבישי גישה זה פיקוח חיים, תברואה, ניקיון, כיתות וכדומה.

מיכאל מלכיאור: מה הנקודה שאתה חושב שהכי נחוץ היום לעשות?

מיכאל מלכיאור: האם זאת אווירה לימודית, האם זה נושא השפה, האם זה נושא רמת המורים או נושא הצפיפות?

מיכאל מלכיאור: אתה לא חייב לענות, אבל אם אתה רוצה אני אשמח לשמוע.

עואד אבו פרחה: לדעתי, שתי נקודות: היום ילד מגיע לכיתה מאוד מתקדמת במצב שהוא לא שולט בשפת אמו ולא בשפת הבן-דוד שלו.

עואד אבו פרחה: זאת אומרת, אנחנו מפסידים את שתי השפות וגם את האנגלית והמתמטיקה.

עואד אבו פרחה: אם תהיה השקעה מאוד מסיבית ורצינית בשפת האם, באנגלית ובמתמטיקה – אבל דגש מאוד רציני, לא עוד 10 שעות, אלא ממש משהו רציני עם אמצעים, עם מכשירים, מכונים, עוד מורים – לדעתי, זה יוריד מהמחסום של ההצלחה בבגרות.

עואד אבו פרחה: הנקודה השנייה היא בנייה ואווירה מתאימה.

עואד אבו פרחה: שאני אכנס לבית-ספר שנראה כמו בית-ספר ממש, שיש בו גם ספרייה, והתוכנית בבית-הספר תותאם עד כמה שאפשר לתרבות שלה.

עואד אבו פרחה: לדעתי, הילד מנוכר בבית-הספר, ושער בית-הספר מפריד בין שני העולמות.

עואד אבו פרחה: ההפרדה הזאת צריכה להיגמר: שהעולם בתוך בית-הספר והעולם מחוץ לבית הספר יהיה זהה.

עואד אבו פרחה: זאת אומרת הילד ירגיש שהוא שייך ושהתרבות שלו מכובדת בתוך בית-הספר וגם בחוץ.

מיכאל מלכיאור: הרושם שלי, והוא אולי שטחי וסטריאוטיפי, גם מהביקור האחרון שלי הוא שאולי יש משמעות יותר טובה מהממוצע בארץ בבתי-הספר שאני ראיתי אותם.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שזה גורם לאווירה מנוכרת, אבל ההוראה היא יותר אפקטיבית.

מיכאל מלכיאור: אני הרגשתי בכל מה שראינו שיש אווירה חינוכית, ויש משמעת בכיתה.

מיכאל מלכיאור: זה אולי פחות בעיה מהבעיה הראשונה שציינת.

מיכאל מלכיאור: קשה מאוד לדרג את זה, ואולי אנחנו מדברים בסטריאוטיפים מסוימים, אבל אין בעיה כמו ברוב הכיתות בארץ שהשיעור מתקצר והופך להיות 37 דקות בממוצע, ובתוך 37 הדקות המורה צריך להשתיק את הכיתה 260 פעם בממוצע.

מיכאל מלכיאור: הבעיה הזאת קיימת קצת פחות.

עואד אבו פרחה: זה גם יגיע אלינו.

מיכאל מלכיאור: זה ברור לגמרי.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך.

מיכאל מלכיאור: בשתי הנקודות שציינת גם נתת אתגר להמשך הדיון.

מיכאל מלכיאור: כי ברור שבלי למקד את ההמלצות שלנו אנחנו לא נגיע לשום דבר.

מיכאל מלכיאור: אמרת דבר מאוד חשוב, וזאת הייתה גם התחושה שלי, ולכן אני עוד יותר שמח שזה מה שענית.

מיכאל מלכיאור: אם אין שליטה בשפה כמו שצריך – גם בערבית וגם בעברית, וכמובן, ידיעה של אנגלית אם רוצים להגיע ללימודים גבוהים, אז אין כלי ללמוד משהו.

מיכאל מלכיאור: אם יש השקעה אינטנסיבית, ממוקדת, אדירה בבתי-הספר בתחום הזה יחד עם כל הגורמים שישימו רגל לזה, ואני לא מדבר על משרד האוצר שישים לזה רגל – זאת אחת הנקודות שנצטרך לעבוד עליהן.

נאהד שרארי: אני משתי"ל, מרכזת פורום הגיל הרך.

נאהד שרארי: אני רוצה לחדד את הדברים שאמר עואד בעניין החשמל.

נאהד שרארי: יש גנים בתוך יישובים שלא מחוברים לחשמל.

נאהד שרארי: יש שלושה גנים שמדצמבר 2006 הם בשביתה, והילדים פשוט יושבים בבית.

נאהד שרארי: בעניין הצפיפות: יש גנים בתוך בתי-הספר שהם מאוד צפופים- -

מיכאל מלכיאור: הנקודה מובנת.

מיכאל מלכיאור: את אומרת שכל מה שנאמר פה על בתי-הספר נכון גם לגבי הגנים.

נאהד שרארי: בעיית הצפיפות היא לא רק גורמת לאי נוחות ולהשלכות על תהליך הלמידה, אלא פגיעה של ממש בילדים.

נאהד שרארי: יש כניסה של מבוגרים לגנים עד כדי הטרדה מינית- -

עמירה חיים: את אומרת שבגנים יש הטרדה מינית?

נאהד שרארי: אני עובדת בשטח, ואני שומעת אימהות- -

עמירה חיים: את עובדת במחוז דרום בתוך הגנים, ואת רואה הטרדה מינית בתוך הגנים?

עמירה חיים: למה לא קראת למשטרה?

עמירה חיים: דבר כזה זה מעבר להמתנה לתגובה- -

נאהד שרארי: נראה לך שאימהות במגזר הבדואי יפנו?

עמירה חיים: תבואי אליי, אני אלך למשטרה.

עמירה חיים: יש הטרדה מינית באיזשהו גן?

נאהד שרארי: כן.

נאהד שרארי: יש לי דיווחים מאמהות שהן שותפות בפורום- -

עמירה חיים: אז את לא פעלת כשורה שלא באת ופנית מידית.

נאהד שרארי: אני שלחתי מכתבים- -

עמירה חיים: בחיים לא הגיע מכתב על הטרדה מינית, אני אישית הייתי הולכת לראות מה עם הילדה.

עמירה חיים: מעבר לזה, את מדברת על גנים של עמותות שאין לנו שם שליטה עליהם.

עמירה חיים: יש שם גנים שאנחנו מפקחים עליהם, יש גני ילדים שב-3-4 השנים האחרונות נפתחו כפטריות אחר הגשם, וחצי מהם לא בפיקוח משרד החינוך.

עמירה חיים: לכן אין לי מושג על מה היא מדברת, וצריך לעשות הפרדה- -

נאהד שרארי: חברים מהמגזר הבדואי יכולים גם לדבר על המגזר, עד כמה קשה לאמהות ולילדים לבוא לספר או בכלל לפנות לקבלת מענה מקצועי- -

מיכאל מלכיאור: משרד החינוך לא אמור לפקח גם על הגנים של העמותות?

מיכאל מלכיאור: אני חושב שמה שאת אומרת הוא נגד החוק.

עמירה חיים: כל גן שאנחנו מאשרים אנחנו מפקחים עליו.

עמירה חיים: יש גנים שיש להם צווי סגירה.

מיכאל מלכיאור: את אמרת "חצי מהגנים".

עמירה חיים: אבל אם נכנס אדם זר לתוך גן, הגננת מחויבת לפעול, על-פי חוק.

עמירה חיים: אני לא עומדת בשער ושומרת על כל מבוגר שנכנס.

עמירה חיים: אני אפטר את הגננת.

נאהד שרארי: יש הרבה גנים - - - דבר נוסף:

נאהד שרארי: ביום חינוך ארוך ילדים נמצאים עד 15:00 וישנים על הכיסאות או על הרצפה.

נאהד שרארי: אין להם מזגנים, אין להם כלום- -

מיכאל מלכיאור: עמירה, ביום חינוך ארוך, זה נכון?

עמירה חיים: בשגב שלום לא הצלחנו להגיע עם הרשות המקומית להסדר על הזנה בגני הילדים, ולא קיימנו שם יום חינוך ארוך.

עמירה חיים: אין דבר כזה יום חינוך ארוך ללא הזנה- -

מיכאל מלכיאור: היא לא אמרה "הזנה", היא אמרה שהם ישנים על כיסא.

נאהד שרארי: על הרצפה.

עמירה חיים: בגני חובה- -

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על גני חובה.

עמירה חיים: אין לנו במקום אחר יום חינוך ארוך.

מיכאל מלכיאור: בגני חובה לא ישנים.

עמירה חיים: אז לא ישנים, אין לנו מערך שינה.

נאהד שרארי: הם לא ישנים- - -

עמירה חיים: אני לא מבינה את הטענות.

נאהד שרארי: פנינו הרבה פעמים לגברת ולא קיבלנו תשובה.

מיכאל מלכיאור: אם יש פנייה שאת לא מקבלת תשובה ממשרד החינוך תכתבי אלינו או למבקר המדינה כי זה אסור על פי חוק.

אסף פינק: אנחנו מייצגים את פורום החינוך בנגב וגם שלושה בתי-ספר ברהט.

אסף פינק: הגשנו עתירות בשנה האחרונה נגד משרד החינוך בנושאים של בטיחות בבתי-ספר.

אסף פינק: אני לא רוצה לחזור על כל הפירוט, כי כל מי שהציג פה מכיר את הבעיות יותר טוב ממני.

אסף פינק: אבל אני רוצה להעלות נקודה מאוד חשובה.

אסף פינק: יושבת פה גברת עמירה חיים שכתבה לנו מכתבים בנושא הזה, והתשובה של משרד החינוך באופן סיסטמתית היא: "מצטערים, זאת לא הבעיה שלנו, הבעיה היא של הרשות המקומית, אנחנו רק מפקחי-על".

אסף פינק: צריך להבין שכשהרשות המקומית מתנהלת בצורה כזאת- -

מיכאל מלכיאור: הדבר מובן, אתה לא צריך להרחיב.

אסף פינק: אני רק רוצה להרחיב נקודה אחת:

אסף פינק: משרד החינוך אומר שהוא רשאי לסגור בית-ספר פרטי וכן להנחות אותו מה לעשות, אבל בית-ספר ציבורי שהמורים הם מורים של המדינה- -

מיכאל מלכיאור: אני הבנתי מה שאמרת, הבהרת את עצמך היטב.

מיכאל מלכיאור: תודה.

שמואל דוד: אני רוצה להניח על שולחן הוועדה נושא נוסף שמבחינתנו הוא הנושא המרכזי – בינוי.

שמואל דוד: אנחנו שלחנו ב-30 במאי בשנה שעברה מכתב מפורט ומנומק עם שאלות מאוד קונקרטיות לשרת החינוך, ובו אנחנו מבקשים לדעת נתונים על קריטריונים, חלוקה, לאן הולכות הכיתות וכיוצא בזה.

שמואל דוד: היום, 18 ביולי 2007, לא קיבלנו עד היום תשובה למכתב הזה- -

מיכאל מלכיאור: אני לא מאמין שאתה שלחת מכתב ולא קיבלת תשובה ולא עשית עם זה משהו.

שמואל דוד: צר לי מאוד לומר את זה.

שמואל דוד: זה עבר לידי עורכת-דין סופי אשכנזי מהלשכה המשפטית בנגב, וחלפה שנה ומספר חודשים, ועד הרגע הזה לא קיבלנו כיתות.

שמואל דוד: כשפורסמה הודעת הממשלה על 8,000 כיתות פנינו פעם נוספת לשרה ולגורמים נוספים עם העתקים לכל העולם, ולא קיבלנו עד היום הזה תשובות.

מיכאל מלכיאור: תודה.

סלאח אזברגה: אני מהיישוב כסיפה.

סלאח אזברגה: הגברת שאמרה שיש גנים שלא מחוברים לחשמל צודקת במאה אחוז.

סלאח אזברגה: גם בלקיה וגם בכסיפה יש 8 גני חובה שאין להם חשמל- -

מיכאל מלכיאור: גנרטורים.

סלאח אזברגה: אין.

עמירה חיים: בכסיפה אין דבר כזה שאין גנרטורים.

סלאח אזברגה: אין.

סלאח אזברגה: אפילו גנרטורים אין.

קריאות: - - -

מוחמד אלהיב: משרד החינוך מפריד בין שני דברים: פדגוגיה זה דבר אחד, אחזקת בתי-ספר זה הרשויות.

סלאח אזברגה: שנית, בבית-הספר שאני מייצג יש 1,117 תלמידים; יש בו 14 קרוואנים, ו-18 כיתות.

סלאח אזברגה: כשבנימין נתניהו היה ראש הממשלה הוא אמר "מחשב לכל ילד" – לנו אין אף מחשב.

סלאח אזברגה: יש ילדים שלומדים בגני הילדים במקלט.

סלאח אזברגה: בגנים החשמל מקולקל, אין להם מזגנים.

סלאח אזברגה: כל שנה אנחנו הולכים למשרד החינוך.

סלאח אזברגה: אני מאוד מצטער להגיד את הדברים האלה- -

מיכאל מלכיאור: פשוט רוצים לייעל מאחר שאין לכם חשמל לא מביאים - - -

סלאח אזברגה: יש מקומות שיש חשמל- -

אסף פינק: זאת הדוגמה שממתינה בעתירה "מחשב לכל ילד", זאת התשובה של המדינה.

סלאח אזברגה: אני מציף את משרד החינוך בבאר-שבע, כולל את לשכת המנכ"ל – במכתבים.

סלאח אזברגה: אף מכתב תשובה אחד לא קיבלתי.

סלאח אזברגה: אני חושב שהמכתב שאני שולח לגברת עמירה חיים מגיע ישר לאתר דודאים, אפילו גרוס.

עמירה חיים: אין דבר כזה.

סלאח אזברגה: יש דבר כזה.

סלאח אזברגה: בכמה מכתבים ביקשתי לשבת אתך ועם מפקחת המחוז- -

עמירה חיים: אין דבר כזה.

סלאח אזברגה: - - ולא מתייחסת אליי.

סלאח אזברגה: בשנה שעברה השבתנו את הלימודים, הגיע משד החינוך, היה אצלנו עד שעה 12:00 מפקח בית-ספר ברהט, למחרת הייתה שביתה.

סלאח אזברגה: נעצרנו במשטרת עיירות, הגענו להסכם להקים בית-ספר תוך שלושה חודשים.

סלאח אזברגה: אני מאוד מצטער להגיד, כל שנה עושים מאתנו צחוק כשאומרים שיבנו בית-ספר- -

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שיש לך הסכם בכתב?

סלאח אזברגה: יש לי הסכם מנציג המועצה והסכם בכתב מנציג משרד החינוך ומהדובר- - -

מיכאל מלכיאור: תודה.

סלאח אזברגה: ברשותך, תן לי להסביר.

מיכאל מלכיאור: אני אתן לך, וב-11:00 יש פה צלצול ולא תקבל תשובה על כלום.

מיכאל מלכיאור: לא אכפת לי שכולם ידברו כאן.

עלי אלהוזייל: אני מנהל אגף חינוך ברהט.

עלי אלהוזייל: מה שאמרה גברת עמירה חיים היא תמונה כללית שנותנת לנו שהנתונים הם מדויקים, ואין לנו מה להוסיף.

עלי אלהוזייל: אבל צריך להוסיף את חצי הכוס המלאה: לדעתי, הייתה תנופה רצינית של בנייה, במיוחד ברהט.

עלי אלהוזייל: ברהט יש לנו גם בתי-ספר מהיפים במדינה.

עלי אלהוזייל: בכל זאת נשארנו עם מחסור גדול בכיתות.

מיכאל מלכיאור: מה אתה אומר על טיעון הבטיחות בבתי-הספר?

עלי אלהוזייל: אני לא יכול להאשים את משרד החינוך בזה.

קריאה: אתם הוצאתם מכתב שאתם לא יכולים להיות אחראים לזה.

עלי אלהוזייל: אני מקבל דוחות ממנהלי בתי-הספר שהכול נקי ומסודר, והחברה עשתה את העבודה מאה אחוז.

עלי אלהוזייל: איך אני יכול להיכנס כמנהל אגף?

מיכאל מלכיאור: אבל אם משרד החינוך אומר שיש מפגעי בטיחות רציניים ברהט, אז אתה אחראי לתקן אותם.

עמירה חיים: המשרד לא אומר את זה.

עמירה חיים: האחריות של המועצה היא לומר את זה ולתת למשרד החינוך אישור שהמקום בטיחותי, אם לא אני מוציאה צו סגירה.

עמירה חיים: כל גן שמגיע אליי שהוא לא בטיחותי, אני מוציאה לו צו סגירה.

מיכאל מלכיאור: ניתנה האופציה לתקן.

עמירה חיים: אבל האחריות הבלעדית והמלאה היא על הבעלות, הרשויות המקומיות.

מיכאל מלכיאור: עמירה, זה לא נכון.

מיכאל מלכיאור: טיפלתי בזה לעומק.

מיכאל מלכיאור: נכון שהאחריות הישירה היא על המועצה, אבל האחריות הכוללת והפיקוח ומי שצריך לדרוש שזה יהיה זה אתם.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו לא יכולים להיות במצב שאחד שולח לשני- -

עמירה חיים: להפך, אני מחזקת את מה שאתה אומר, ואני אומרת ש- - -הוא עד כמעט על סף סגירה- -

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה תשובה על הנושאים הכוללים.

מיכאל מלכיאור: כולנו כאן יודעים את המצב.

מיכאל מלכיאור: מה התוכנית לבניית כיתות, מה התוכנית להביא את הממוצע באוכלוסייה הבדואית לפחות לממוצע הארצי, העגום אגב.

עמירה חיים: חייבים לומר שבשנים האחרונות קמה מנהיגות אחרת, איכותית מאוד, במגזר הבדואי.

עמירה חיים: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מצוין עם הרשויות המקומיות, עם מנהלי בתי-החינוך, עם ועדי ההורים – זה אנשים שרוצים באמת.

מיכאל מלכיאור: הם פה, והם יודעים לומר את הדברים היטב.

עמירה חיים: אין אדם אחד שיושב כאן בחדר הזה, כולל אנשי משרד החינוך, שלא היה רוצה שמחר בבוקר נקפוץ מ-12% ל-40% של הצלחה בבגרות, ובטח לא אני שיום ולילה מנסה למצוא דרכים איך לשפר.

עמירה חיים: אף אחד מאתנו לא נמצא כאן ועושה אחראי לבלם שמונע את הפער הזה.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בחיפוש דרך מתמיד.

עמירה חיים: לא מדובר בתוכנית חומש, אלא בתוכנית של 10-20 שנה של מדינה, והתוכנית היא בשני היבטים: תשתית פיסית שלא נתנו לה את כל המענה עדיין; ותשתית פדגוגית שאני לא יכולה להגיד שנתנו לה את כל המענה, אבל היא יותר בעייתית.

עמירה חיים: בעניין התשתית הפיסית המדינה מחליטה שהיא עושה השלמת פערים ומעבירה את התקציב ובונים את הכול מחדש או בונים ומשלימים.

עמירה חיים: אגב, 70% מהבנייה החדשה במגזר הבדואי היא של בתי-ספר מהשורה הראשונה.

עמירה חיים: בערערה למשל אין בית-ספר אחד שהוא לא מהשורה הראשונה עם ממוצע של 350 בבית-ספר, וכנ"ל ביישובים אחרים.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בשלבים של התארגנות.

עמירה חיים: אי-אפשר לומר שכל היישובים נמצאים במצב שתואר כאן, ממש לא.

עמירה חיים: 70% מהבנייה החדשה במגזר הבדואי נבנתה ב-5-7 השנים האחרונות, ואלה בתי-ספר מהשורה הראשונה עם מזוג ועם כל מה שצריך, לא חסר מזגן אחד בערערה או בעוד כמה יישובים אחרים.

עמירה חיים: יש בעיה בגני הילדים עם מיזוג, בעיקר בגני העמותות עם מה שקרה שם.

עמירה חיים: התשתית הפדגוגית היא הרבה יותר קשה, כי זה לא כסף.

עמירה חיים: כשאני באתי למחוז דרום לפני 6 שנים למעלה מ-40% מצוות המורים לא היה מוסמך, היו בתי-ספר ש-60% מצוות המורים בהם לא היה מוסמך.

עמירה חיים: היום מתוך 4,000 מורים עובדי הוראה, חלק גדול מהם אקדמאים.

עמירה חיים: 408 מורים וגננות- -

קריאה: גם בגנים של העמותות?

עמירה חיים: כמעט אף גננת לא הייתה מוסמכת לפני 6 שנים.

קריאה: - - -

עמירה חיים: תכף.

עמירה חיים: אני איתכם, צריך להילחם על התקציבים ובגדול.

עמירה חיים: אז נשארנו עם 408 עובדי הוראה לא מוסמכים, אבל כולם בתוך תהליך הכשרה ובשנה שנייה של הוראה.

עמירה חיים: על שנה ראשונה אני לא מוכנה לשמוע להכניס אותם לעבודה, לעומת פעם שמורה שרק רצה ללמוד הכנסנו אותו לעבודה.

עמירה חיים: היום רק בין שנה שנייה, שלישית לרביעית של לימודים – כלומר כולם לומדים.

עמירה חיים: גננת או מורה שנמצאת בתהליך למידה או סיימה לפני שנתיים היא עדיין בתוך תהליך למידה; אני לא רוצה לדבר על מערך השתלמויות מטורף, שאין מורה כאן שלא נמצא בהשתלמויות, ומי שלא נמצא – מחייבים אותו.

עמירה חיים: כדי שהתשתית הפדגוגית תשפיע, לוקח לה זמן, וזה לא עניין של כסף.

עמירה חיים: לטפל בנשירה: הרבה יותר בנות לומדות ויותר בנות מגיעות ללימודי מדעים מאשר בנים וגם מגיעות להישגים הרבה יותר גבוהים.

עמירה חיים: צמצמנו נשירה של ילדים.

עמירה חיים: הילדים שצמצמנו את הנשירה שלהם משפיעים גם הם על איזשהו מעגל.

עמירה חיים: התשתית הפדגוגית הכי בעייתית היא בשפה הערבית – לא יודעים ערבית.

עמירה חיים: הילדים אמורים ללמוד בשפה הספרותית, להיבחן בשפה הספרותית, אבל המורים מדברים אתם בשפת הסלנג היומיומית, וזאת שפה אחרת.

עמירה חיים: אני פניתי לאוניברסיטת בן-גוריון.

עמירה חיים: אני רוצה לפתוח מחלקה ללימודי ערבית באוניברסיטה כי אין לי מורים לערבית.

עמירה חיים: זאת תשתית פדגוגית שלוקח לה זמן.

עמירה חיים: פתחנו מסלולים ליועצים באוניברסיטה שהמדינה מממנת, מסלולים לפסיכולוגים שהמדינה מממנת, אין לי הגבלה בתקציב השתלמויות ובתקציב הכשרה למורים, אבל צריך להבין שלוקח זמן עד שזה פועל.

עמירה חיים: כבר נפתחו 3 בתי-ספר על-יסודיים טכנולוגיים.

עמירה חיים: לצערי הרב, התנגדתי לפתיחה שלהם והגעתי עד ועדת ערר כי אמרתי שזה יוריד את ההישגים.

עמירה חיים: שלושת בתי-הספר האלה קיבלו השנה בבגרויות אפס.

עמירה חיים: אלה בתי-ספר חיצוניים שאספו ילדים מפה ומשם וקיבלו אפס בבגרויות.

עמירה חיים: זה הוריד את הממוצע של הבגרות השנה.

עמירה חיים: בכסיפה 60% עברו בגרות, למעלה מהממוצע הארצי- -

עואד אבו פרחה: אבל כשהם מגיעים לאוניברסיטה הם לא מצליחים ללמוד אפילו שעה.

עמירה חיים: חברים, אני לא נגד, אני בעד, אתם יודעים את זה הרי.

עמירה חיים: אני עושה ערבים שבהם אני שומעת את כל ועדי ההורים, אנחנו עושים חשיבה משותפת, אני מכבדת ומעריכה.

עמירה חיים: גם אני מחפשת דרך, כל הזמן ביחד.

מיכאל מלכיאור: מאחר שאנחנו לא מכירים מאתמול, אני מכיר את הניסיונות שלך.

מיכאל מלכיאור: הדבר מתחיל לא בבגרות.

מיכאל מלכיאור: ממבחני המיצ"ב אנחנו רואים את התוצאות כאן.

מיכאל מלכיאור: אני צריך לדעת ממך שני דברים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמצאים בתהליך חינוכי שלוקח זמן, ואני לא מצפה שמחר בבוקר זה יסתדר.

מיכאל מלכיאור: אבל איך את עונה על שתי הנקודות המרכזיות שדיברנו עליהן – תוכנית מפורטת איך ייבנו 4,000 כיתות בעשור?

מיכאל מלכיאור: מה התוכנית?

מיכאל מלכיאור: כמה ייבנו השנה וכמה בשנה הבאה ובשנים שאחר-כך.

מיכאל מלכיאור: שנית, לגבי השפה: האם אפשר לעשות משהו ממוקד מאוד בתוספת מה שדרוש כדי שיהיה כלי בסיסי שבלעדיו לא צריך להתייחס לשום דבר.

עמירה חיים: בעניין השפות אנחנו עושים את המקסימום האפשרי שאנחנו יודעים לעשות במציאות הזאת עם המורים.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בהכשרה רצינית מאוד בעניין השפות.

עמירה חיים: יש לנו תוכנית – לא חומש- -

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר רק על הכשרת המורים, אולי לתת עוד מספר שעות שבועיות- -

עמירה חיים: כן, לזה אני מתכוונת.

עמירה חיים: יש לנו תוכנית מעבר לשעות שבית-הספר קיבל של אלפי שעות סיוע אפקטיביות לתלמידים עד כדי שיעורים פרטיים, לא רק לפני הבגרויות, אלא גם בתוך בית-הספר היסודי.

עמירה חיים: אנחנו מאתרים במיפוי ילד-ילד- -

מיכאל מלכיאור: מדובר על הקניית מיומנויות בכיתה, בגן חובה- -

עמירה חיים: יש תוכנית פדגוגית מסודרת ומפורטת מאוד שאין לה בעיה תקציבית.

עמירה חיים: יושב פה ד"ר מוחמד אלהיב הממונה על החינוך הבדואי בארץ, והוא יכול גם להעיד על כך.

עמירה חיים: אני יכולה לחלום עכשיו על כל תוכנית, ואני אקבל עבורה תקציב.

עמירה חיים: אנחנו נמצאים בשלבים מאוד רציניים וטובים מאוד מבחינה פדגוגית.

מיכאל מלכיאור: זאת פעם ראשונה שאני שומע מישהו ממשרד החינוך אומר שהוא יקבל תקציב.

עמירה חיים: אכן.

מיכאל מלכיאור: אז מה בכל-זאת חסר?

עמירה חיים: תשתית פיסית.

עמירה חיים: בנושא התשתית הפדגוגית זאת עבודה שחורה יומיומית באחריות המורים והמנהלים.

עמירה חיים: עשינו כאן שינוי דרסטי.

עמירה חיים: לפני 6 שנים 80% מהמדריכים היו יהודים, בקושי 20% בדואים מצאתי.

עמירה חיים: היום אין לי 10% מדריכים יהודים כי אני לא רוצה.

עמירה חיים: הכשרנו מדריכים בדואים שהיום מוליכים, כי המערכת צריכה להוביל את עצמה.

עמירה חיים: מנהלי בתי-הספר למדו לעשות מיפוי של כל ילד ולקחת אחריות, המורים למדו לקחת אחריות.

עמירה חיים: לא כולם לוקחים אחריות.

עמירה חיים: נכנסתי לכיתה ב' השנה ושאלתי את המורה כמה ילדים לא קוראים אצלה, והיא אומרת: "אני חושבת בין- -", אמרתי לה מה זה "את חושבת בין לבין", תגידי לי בדיוק את המספר.

עמירה חיים: שאלתי אותה: "את ישנה בלילה", היא אומרת לי "כן", אמרתי לה: "אני לא ישנה בלילה.

עמירה חיים: קחי אחריות".

עמירה חיים: לקחת אחריות אחרת על התלמידים שלי, תאמינו לי – זה קשה.

עמירה חיים: בעניין התשתית הפיסית, זה נכון.

עמירה חיים: אני אגיד לך בדיוק כמה כיתות נבנו, אבל זה נכון- -

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה לדעת כמה נבנו.

עמירה חיים: למה לא?

מיכאל מלכיאור: כי זה לא מעניין אותי.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדעת, מגיע לכל ילד כיתה, כמה כיתות חסרות ולמה לא בניתם?

עמירה חיים: ב-5 השנים האחרונות נבנו 635- -

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה לדעת.

מיכאל מלכיאור: אם זה פחות מהגידול הטבעי כל שנה זה לא נתן כלום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מחויבים, על-פי חוק לתת כיתה לכל ילד.

מיכאל מלכיאור: לא מעניין אותי שבנינו כמה כיתות בעבר.

מיכאל מלכיאור: כמה כיתות חסרות היום?

מיכאל מלכיאור: זה מה שמעניין אותי.

עמירה חיים: הוא דיבר על בית-ספר בכסיפה, זה בית-ספר שנהרס, שמנו שם בית-ספר חדש כבר- -

סאלח אזברגה: זה כבר כמה שנים.

סאלח אזברגה: אני לא מאמין לזה.

סאלח אזברגה: הלכתי לראש המועצה- -

מיכאל מלכיאור: לא עכשיו.

סלאח אזברגה: - - -

עמירה חיים: יש לי צוות שלם שממיין לי ורושם לי למי עניתי ומתי, לא חשוב עכשיו.

עמירה חיים: עכשיו נבנות 183 כיתות בתקופה הזאת.

עמירה חיים: זה מצטרף ל-635 כיתות שנבנו בתקופה האחרונה- -

מיכאל מלכיאור: כמה תבנו בשנה הבאה?

מיכאל מלכיאור: 160 כיתות?

עמירה חיים: 183 כיתות מתקציב 2007 תיבנינה במגזר הבדואי.

עמירה חיים: בעניין הבטיחות: יש עניין של שמירה על רכוש שצריך לדבר עליו, וההורים יודעים את זה, והם אתי בעניין הזה.

עמירה חיים: כשאנחנו שמים מבנה יביל איכותי שעולה 120 אלף- -

מיכאל מלכיאור: 183 זה פחות מהגידול הטבעי, זה לא סוגר את הפער בכיתה אחת.

עמירה חיים: בנושא הזה אני לא נמצאת במקום אחר, אני יחד עם כולם מעוניינת שמדינת ישראל תקצה יותר כספים.

מיכאל מלכיאור: אבל הודיעו לנו במסיבת עיתונאים – 8,000 כיתות.

עמירה חיים: זה תקציב חיצוני שהמדינה צריכה להקצות אותו.

עמירה חיים: אני בעד, אתה שואל אותי?

מיכאל מלכיאור: אני לא אמרתי שזה טעות שלך.

מיכאל מלכיאור: את עדיין לא ראש ממשלה, ואפילו לא שרת החינוך.

עמירה חיים: אפילו לא מנכ"לית משרד החינוך.

עמירה חיים: צריך לדבר על עניין הבטיחות.

עמירה חיים: זאת בעיה של רשות מקומית, זה נכון, אבל יש גם בעיה נוספת: ההרס וההשחתה של הרכוש הם בדרגות גבוהות מדי.

עמירה חיים: שמים מבנה חדש, ואחרי כמה חודשים הוא נראה לא טוב.

עמירה חיים: צריך לבנות יותר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: ברשות

מיכאל מלכיאור: כם אני אסכם.

מיכאל מלכיאור: על אף המאמצים שאנחנו מוקירים בוועדה של משרד החינוך בראשות מנהלת מחוז הדרום ואנשים שאחראים על החינוך הבדואי, התמונה קשה ועגומה ביותר.

מיכאל מלכיאור: התוצאות גם במיצ"ב, בבגרות וגם בהשכלה הגבוהה הם הישגים שאינם מתקבלים על הדעת.

מיכאל מלכיאור: לכן אנחנו מחליטים שחייבים לחזק בדחיפות את נושא הבנייה.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר מה שהממשלה השנה עושה, שהיא אפילו לא בונה לפי הגידול הטבעי, אלא זה אומר לבנות תוך 5 שנים 3,000 כיתות.

מיכאל מלכיאור: אם צריך לעשות את זה תוך 5 שנים כפי שהממשלה הבטיחה כדי לסגור את הפער, כל אחד יודע כמה כל אחד צריך לבנות השנה, ולא 183 כיתות.

מיכאל מלכיאור: שנית, האם בנושא הבטיחות כל הגורמים האחראים לוקחים אחריות, והאחריות לא "נזרקת" מהמועצה המקומית למשרד החינוך והלוך וחזור.

מיכאל מלכיאור: זה משחק בחיי הילדים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נפנה גם למשרד החינוך וגם לשלטון המקומי בעניין הזה כדי שהדבר הזה לא יימשך.

מיכאל מלכיאור: בעניין כבישי גישה ספציפיים אנחנו נדרוש ממי שאחראי על כבישי הגישה שייבנו כבישי גישה שלא יסכנו את הילדים הבדואים בדרך לבית-הספר.

מיכאל מלכיאור: זה במיוחד נכון לגבי גני הילדים שבהם יש ילדים יותר קטנים, וחובתנו להגן עליהם היא פי כמה וכמה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מעריכים את המאמצים בפן התוכני.

מיכאל מלכיאור: צריך לשים דגש על שליטה בשפה עם השעות הנחוצות למערכת ופילוחים של כיתות כדי שכל ילד יוכל לשלוט גם בשפת אם, גם בעברית וגם באנגלית בצורה משביעה רצון כדי לתת את הכלים ואת המיומנויות כדי שאפשר יהיה ללמוד את כל שאר הדברים שילד במדינת ישראל זקוק לו.

מיכאל מלכיאור: צריך להגביר את המאמצים שכבר נעשים היום, במידה ניכרת.

מיכאל מלכיאור: אלה הדברים הבסיסיים.

מיכאל מלכיאור: זה לא חד פעמי, זה אמנם יום מיוחד שמוקדש לבדואים.

מיכאל מלכיאור: אבל יש מליאה וכללים של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עסקנו בהרבה מאוד ישיבות במשך השנה ונמשיך לעשות כך, נמשיך לעקוב.

מיכאל מלכיאור: גם תראו בנו כתובת.

מיכאל מלכיאור: אין לנו אלפי עובדים כמו שיש במשרד החינוך, ולא תמיד אנחנו מצליחים לענות על מכתבים.

מיכאל מלכיאור: אבל אם יש דברים דחופים אתם תמיד יכולים לכתוב אלינו או במסגרת רשמית של ועדה.

מיכאל מלכיאור: הרבה מאוד פעמים אני פונה למשרד החינוך ודורש דברים שלא במסגרת הוועדה כי יש גבול כמה ישיבות אנחנו יכולים לקיים.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הזאת היא הישיבה ה-258 שקיימנו.

מיכאל מלכיאור: על זה אנחנו מקבלים שכר ומנסים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולם.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שיש כאן הרבה אנשים שהגיעו לכאן עם הרבה מאוד נושאים מכיוון שאכפת להם.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שהבנתם שבמסגרת המצומצמת הזאת לא יכולנו להרחיב יותר.

מיכאל מלכיאור: אני מתנצל שלא יכולתי לשמוע כל אחד, אלה התנאים של כנסת ישראל.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכם.