ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 184, 2007-07-09 11:30

אופיר פינס-פז: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, בהצעתו של חבר הכנסת יוסי ביילין, דיון מהיר.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת ביילין, בבקשה, אתה יכול להציג את הצעתך לדיון מהיר בוועדה.

יוסי ביילין: אדוני היושב ראש, מדובר באירוע שהוא משונה למדי.

יוסי ביילין: שכונת רוממה בחיפה, התושבים שרובם הגדול חילוניים, נענו לבקשה של אדם דתי לפני רבע מאה, וסייעו גם מכספם לבנות בית כנסת ביישוב.

מורד גולן: לא סיוע מכספם.

אופיר פינס-פז: אדוני, זאת הערה הראשונה שלך, האחרונה שלך, ואחת יותר מדי שלך.

אופיר פינס-פז: הערה הבאה אתה בחוץ.

אופיר פינס-פז: למי שמותר להעיר הערות ביניים בחדר הזה, רק לחברי כנסת.

יוסי ביילין: במשך השנים התמעטו באי בית הכנסת, עד כדי שהתקשו למצוא מניין לחלק מהתפילות.

יוסי ביילין: הרוח החיה של בית הכנסת "מאיר", שהגבאי הוא מרדכי הוניג, והוא האיש המרכזי שמפעיל את המקום, רצה למלא את זה באנשים מחוץ לשכונה, והוא יצר קשר עם חסידי ברסלב, שהגיעו לשכונה בשמחה, והחלו למלא את החסר.

יוסי ביילין: דא עקא, שהם הפכו להיות מטרד לתושבים, ואנשים לא רצויים לתושבים הללו.

יוסי ביילין: הם מקשים על התושבים בדרך החיים הרגילה שלהם, למשל, שבחלק מהתפילות הם מתפללים גברים ונשים ביחד, וכו', למרות שזה לא בסדר לטעמי.

יוסי ביילין: הם הפכו את המקום לישיבה בכלל, למרות שזה לא היה מיועד להיות ישיבה, והם נמצאים שם רוב שעות היום.

יוסי ביילין: התושבים כבר נעלו, והחליפו את המנעולים של בית הכנסת מספר פעמים.

אופיר פינס-פז: למה?

יוסי ביילין: הם מסתובבים שם, הם פתחו את הגדר מול גן הילדים.

יוסי ביילין: הם מנסים לשכנע אנשים ללכת בעקבותיהם, ולחזור בתשובה, ודברים היוצאים באלה.

יוסי ביילין: התושבים שמאוד לא אהבו את הקטע הזה, נפשם נקעה מהתופעה הזאת, והם הציעו לחסידי ברסלב ללכת למקום אחר.

יוסי ביילין: יש בתי כנסת אחרים שהם פנויים, שיוכלו להיות שם.

יוסי ביילין: החסידים ראו כי טוב במקום הזה, והשתלטו עליו, פשוט השתלטו עליו, הם מרחיקים את האנשים המקומיים מהמקום.

יוסי ביילין: ראש העיר התבקש להתערב בעניין.

יוסי ביילין: מאוד לא נוח מכל הסיפור, והתערב.

אופיר פינס-פז: מה עשה ראש העיר?

יוסי ביילין: ראש העיר ביקש לזמן את ועדת ההקצאות של העירייה, כדי לנסות ולבדוק את האפשרות להחזיר את ההקצאה של בית הכנסת לוועד בית הכנסת, שהוא הוועד החילוני או המקורי.

יוסי ביילין: הדבר הזה עדיין לא קרה, בינתיים התושבים התארגנו.

יוסי ביילין: לא היה דיון בנושא הזה בוועדת ההקצאות.

יוסי ביילין: התושבים התארגנו, אני מוכרח לומר, הם הזמינו אותי כיושב ראש השדולה החילונית פלורליסטית.

יוסי ביילין: אני התפלאתי לראות מאות אנשים שישבו שם, ברמה מאוד גבוהה של כעס על הנושא הזה.

יוסי ביילין: אנשים חילוניים שבנו בית כנסת, רק כדי לחיות בדרכי שלום עם אנשים דתיים, ופתאום הנושא הזה של חסידי ברסלב, הורס להם את החיים.

יוסי ביילין: הם נכנסו כאן לרמה כזאת של כעס, אפילו חסידי ברסלב יציגו את זה, והם צודקים במאה אחוז, הם לא רוצים אותם שם.

יוסי ביילין: זכותם, שהם לא ימלאו להם את השכונה, ולא ינסו לשכנע אנשים לחזור בתשובה, ולא יסגרו בפניהם את בית הכנסת.

יוסי ביילין: מה שקרה בעקבות זה, במשך כמה ימי שישי, הם עשו הפגנות כנגד ההשתלטות על בית הכנסת, היו עימותים קשים עם המשטרה.

יוסי ביילין: השלב הראשון, העניין שבית הכנסת נלקח מהם.

יוסי ביילין: השלב השני של הסיפור, שהמשטרה התנהגה לפי טענתם כלפיהם בנוקשות יתר.

יוסי ביילין: על שני הדברים האלה הם קובעים, זה הפך להיות סיפור בחיפה.

יוסי ביילין: זה לא הגיע לרמה הארצית, אבל זה סיפור מאוד מרכזי בחיפה.

יוסי ביילין: השאלה היא אם אנחנו יכולים כאן להתערב, ולומר לאנשים היקרים האלה, של חסידי ברסלב, שזכותם להתפלל.

יוסי ביילין: יש לכם מקומות אחרים, תתפלו במקום אחר.

יוסי ביילין: תניחו לבית הכנסת הזה, ליושבים שלו, שהם גם הבעלים המקוריים שלו, או הוועד של השכונה.

יוסי ביילין: אם גבאי בית הכנסת רוצה למלא מניין, זה לא אומר שחייהם של התושבים צריכים להיות מופרעים ומוטרדים.

אופיר פינס-פז: מישהו נמצא מעיריית חיפה?

שמעון אולמן: התשובה שלנו היא כזאת.

שמעון אולמן: העיקרון שיכולים להכות נשים, להילחם כנגד בית כנסת משום שנערכות בו תפילות, זהו נושא שאין לו מקום בתוכנו.

שמעון אולמן: לא ייתכן שקבוצת אנשים תתנגד לקיומו של מניין בבית כנסת, משום שלא נוח להם, לא ייתכן שיקרה דבר כזה במדינתנו.

שמעון אולמן: שכונת רוממה בחיפה, מתנהלת במשך עשרות שנים בחיים טובים, נאים מסודרים בין הדתיים לבין החילוניים.

שמעון אולמן: בית הכנסת הזה הוקם לפני עשרות שנים--

אופיר פינס-פז: מר אולמן, מה קרה?

שמעון אולמן: --על ידי מנהל לשכת הגיוס של חיפה, שהלך לעולמו בינתיים.

שמעון אולמן: לאחרונה, בית הכנסת התרוקן מאנשיו.

שמעון אולמן: באו אותם חסידי ברסלב, וממלאים את בית הכנסת בחיים מחדש, תפילות וכדומה.

שמעון אולמן: קשה להבין על מה הרוגז, על מה העניין.

שמעון אולמן: כל אנשי השכונה, עשו שם מקום חתונות, מקום לעריכת בר-מצווה.

שמעון אולמן: הם באים לומר קדיש ביוארצייט.

שמעון אולמן: איך אפשר להילחם נגד קיום תפילות בבית כנסת?

שמעון אולמן: לא יישמע.

שמעון אולמן: אני גרתי באזור הזה במשך עשרים שנה, אני מכיר מצויין.

שמעון אולמן: הרב הראשי שאר ישוב-כהן, פנה לראש העיר--

אופיר פינס-פז: מה העמדה של הרב הראשי של חיפה?

שמעון אולמן: הוא מתנגד בתקיפות גמורה, לכל שינוי בנוהל התפילות במקום.

שמעון אולמן: יש למקום הזה את המניין שלו, והמניין הזה יישמר.

שמעון אולמן: יש סדרי תפילה, הם יישמרו.

שמעון אולמן: הברסלבים לא ישנו את אורחות התפילה של בית הכנסת.

שמעון אולמן: אבל להתנגד לתפילה, לא יעלה על הדעת.

שמעון אולמן: קראתי את המלים הספורות שנכתבו בנושא הזה אתמול שלשום, נחרדתי.

שמעון אולמן: ראש הברסלבים, הוא איש השכונה שחזר בתשובה בשנים האחרונות.

שמעון אולמן: הוא גר במקום, האנשים האלה לא מבינים מה רוצים מחייהם.

שמעון אולמן: ממתי הם נלחמים בבית תפילות, נגד בית כנסת, נגד תפילות?

אופיר פינס-פז: אדוני מפקד המשטרה בחיפה, קודם כל אני מבין שיש פה איזשהו וידאו שמראה ארועים קשים.

אופיר פינס-פז: מישהו רוצה להקרין אותו.

מרדכי הוניג: אני תושב השכונה 38 שנים.

מרדכי הוניג: הייתי עם עוד שני אנשים היוזם, והבונה, והמקים, והתורם, והמתרים.

מרדכי הוניג: הייתי גבאי, הייתי מזכיר, הייתי יושב ראש הוועדה.

אופיר פינס-פז: הרוח החיה.

מרדכי הוניג: כל מה שאמר חבר הכנסת ביילין, מסולף מקצה עד קצה.

מרדכי הוניג: הוא לא ביקש להיפגש איתי, למרות שהוא היה במקלט בית הכנסת.

מרדכי הוניג: אם הוא היה מדבר איתי גם כן רבע שעה, היה רואה תמונה אחרת.

מרדכי הוניג: מעולם לא הכרתי את האנשים האלה שמתנכלים כרגע לבית הכנסת, כגבאי, כתושב בית הכנסת, כתושב המקום.

מרדכי הוניג: 30 שנה אני עובר, בוקר וערב לבית הכנסת, כל יום, חוץ משלום שראיתי אותו בשבת, לא חשוב איפה, לא דיברתי איתו מעולם.

מרדכי הוניג: מעולם לא היה בבית הכנסת, אפילו לא ביום כיפור.

מרדכי הוניג: כל 12 חברי הוועד האלה שהתארגנו, ועד הפעולה, ועד בית הכנסת, אף פעם לא היו בבית הכנסת, גם לא בכיפור.

מרדכי הוניג: אני ביום כיפור לא יכול להתפלל, מכיוון שבאים אנשים חילוניים, לא דתיים רוסים, ואני עובר ממחזור למחזור, מראה לאנשים איפה מחזיקים, לי בעצמי קשה להתפלל.

אופיר פינס-פז: זה צרות של עשירים, שיש הרבה תנועה בבית הכנסת.

מרדכי הוניג: מניין היה שם לאורך 25 שנים, בוקר וערב, ולימוד היה כל ערב, 25 שנים עם הרב חיים פישמן שנפטר לפני כחצי שנה.

מרדכי הוניג: הייתי בשיעור הראשון שלו, וגם בשיעור האחרון שלו.

אופיר פינס-פז: למה קראת לעזרה את חסידי ברסלב?

מרדכי הוניג: נגיע לזה.

מרדכי הוניג: כשהיה הרב מלמד, הוא היה כל כך חביב שבאו מרוממה השנייה, מנווה שאנן, מהדר, מהכרמל, לשמוע את השיעור שלו.

מרדכי הוניג: אז כאשר השיעור שלו התקיים, ממילא היו שישה, שבעה אנשים.

מרדכי הוניג: שאר תושבי השכונה, השלימו את המניין.

מרדכי הוניג: כך שהיה לימוד במניין כל ערב, אפילו במוצ"ש, אני השתתפתי בכל השיעורים, כל זמן שהייתי בחיפה.

מרדכי הוניג: הרב נפטר לצערנו, ממחלה קשה, בגיל צעיר, הייתי אצלו ביום האחרון בבית החולים.

אופיר פינס-פז: התחיל הבלאגן אחרי שהוא נפטר?

מרדכי הוניג: בהחלט, אגיע לזה מייד.

מרדכי הוניג: כשהוא נפטר בסביבות ראש השנה, עד חנוכה פסקו המניינים אחר הצהריים, מנחה ומעריב לא באו.

מרדכי הוניג: היו שניים שלושה אנשים שהיו צריכים להגיד קדיש.

מרדכי הוניג: לקחתי אותם לרוממה השניה, נסעתי איתם קרוב למנחה כדי לומר קדיש.

מרדכי הוניג: בסביבות חנוכה, כמו כל שנה, הייתי מזמין את כל הציבור להדלקת נרות חנוכה.

מרדכי הוניג: היו באים קצת יותר אנשים, אז רציתי להגדיל את המניין.

מרדכי הוניג: פנה אלי חבר השכונה, יליד השכונה כמעט.

מרדכי הוניג: הוא אמר שהוא יכול להביא אנשים מתפללים, שישלימו פה את המניין.

מרדכי הוניג: אמרתי, כל מי שבא, ברוך הבא, בית הכנסת פתוח לכולם.

מרדכי הוניג: לכל החילוניים, לכל המסורתיים.

מרדכי הוניג: ובאמת, הוא הביא איתו שישה-שמונה אנשים.

מרדכי הוניג: קודם כל הם היו תושבי השכונה, לכן הם שמחו לבוא לפה.

מרדכי הוניג: אולי הם נמנים על איזשהו זרם מסויים, אבל הסכמתי בתנאי אחד, שאופי התפילות התקיימו כתמיד, ולא השתנה הסדר.

מרדכי הוניג: לא תהיה שום פעילות של ברסלב במקום, לא משרד, לא התארגנות, ולא הרצאות, ולא שום דבר, והם עד היום מקיימים את כל זה.

מרדכי הוניג: עכשיו יש מניין גם בוקר, גם ערב.

מרדכי הוניג: עכשיו אני מגיע לנקודה של תושבי השכונה.

מרדכי הוניג: לא מוצא חן בעיניהם אנשים שונים, כמו לבוש, פאות, הזקן לא מוצא חן בעיניהם, הם לא מפריעים לאף אחד.

מרדכי הוניג: הסיפור שהם עושים שם מיסיונריות חלילה, לא היה ולא נברא, לא נטפלו לאף אחד מהם.

מרדכי הוניג: מי שנטפל זה תושבי השכונה, שבאו לשם כמעט מדי ערב בהמוניהם, נשים וגברים, ופרצו לבית הכנסת אורתודוקסי בצורה פראית, קיללו במקום, צילמו בזמן קדושה, דיברו מלים שקשה לי להגיד את זה.

מרדכי הוניג: תמונות גועליות גם כן, והשחיתו את הסוכה.

מרדכי הוניג: עשו כל דבר שואנדליסטים עושים.

מרדכי הוניג: החליפו את המנעולים בחצות הלילה.

מרדכי הוניג: בבוקר אני מוצא את בית הכנסת סגור.

מרדכי הוניג: אמרתי, למה אני לא יכול להיכנס, 30 שנה אני פותח את הדלת כל בוקר ונכנס.

מרדכי הוניג: אמרתי, אם אתה לא פותח, אני פונה למשטרה.

מרדכי הוניג: הוא צלצל למישהו מהעירייה, בא מישהו ואמר, אם זה הוניג תפתח לו, הוא מייד פתח את בית הכנסת.

מרדכי הוניג: אמרתי לו, אתה סוגר בית כנסת בשעה חמש וחצי בבוקר, כאשר אנשים באים להתפלל, איך נשמע דבר כזה.

משה גפני: איזה סמכות היתה לו לסגור את בית הכנסת?

מרדכי הוניג: אינני יודע.

מרדכי הוניג: לא היה לו שום סמכות.

מרדכי הוניג: כנראה שהם פנו לראש העיר, וטענו שזאת הזכות שלו, והוא בעל הבית, והם כרגע תובעים בעלות.

מרדכי הוניג: האנשים האלה שמעולם לא היו בבית הכנסת, הם תובעים בעלות.

מרדכי הוניג: הם טוענים שפלשו לבית הכנסת.

אופיר פינס-פז: יש לי אליך בקשה, תדבר בשמך, לא בשם אחרים.

אופיר פינס-פז: נשמע את התושבים.

מרדכי הוניג: הם היו אצלי בבית, ולא התנהגו יפה.

מרדכי הוניג: הם סגרו את בית הכנסת בעשר בערב, ואז אמרו תבוא בבקשה לקחת מפתח לבית הכנסת.

מרדכי הוניג: אמרתי, אני לא אבוא לקחת מפתח.

מרדכי הוניג: אז הם אמרו, אנחנו נביא את זה אליך הביתה.

מרדכי הוניג: באו שלושה נציגים אליי הביתה, התחילו לדבר על ליבי, נתנו לי את המפתח, בתנאי שאני לא אתן למישהו אחר להיכנס, רק להם.

מרדכי הוניג: אלה אנשים שנבחרו לבד, לא יודעים מה זה דת בכלל, הם אפילו לא יודעים מה זה רפורמים.

אופיר פינס-פז: מר הוניג, נדמה לי שעמדתך ברורה.

מרדכי הוניג: תרשה לי לומר עוד משהו.

מרדכי הוניג: הנציג הזה שעומד לדבר כרגע הוא חדש בשכונה.

מרדכי הוניג: מעולם לא היה בבית הכנסת, עד שלא התחיל הסכסוך, לא ראיתי אותו.

אופיר פינס-פז: אמרת את זה.

שלומי סנדרוביץ: העניין מאוד פשוט.

שלומי סנדרוביץ: האנשים שנמצאים כאן מנסים להפוך את הבעיה של דתיים חילונים, זו לא הנקודה בכלל.

שלומי סנדרוביץ: הנקודה היא מאוד פשוטה, אין לנו שום בעיה עם בית כנסת, אין לנו שאיפות לסגור את בית הכנסת, אין לנו שאיפות לשנות את המתכונת שלו, זה בכלל לא הנקודה.

שלומי סנדרוביץ: העניין מאוד פשוט.

שלומי סנדרוביץ: בית הכנסת פעל במשך הרבה מאוד שנים, למעשה משנת שמונים, במבנה הנוכחי, במתכונת של תפילת בוקר ותפילת ערב, אנחנו מבקשים שיהיה גם הלאה.

אופיר פינס-פז: מה אמרת, שוב בבקשה.

שלומי סנדרוביץ: בית הכנסת פעל משנת שמונים במתכונת הנוכחית שלו, הוא עבר תרגולים שונים.

שלומי סנדרוביץ: הוא התנהל בצורה כזאת, שבשעות הבוקר התקיימה תפילה שנמשכה בערך כשעה.

שלומי סנדרוביץ: ואחר כך בשעות הערב, התנהלה תפילה נוספת שגם נמשכה משהו כמו שעה, או שעה וחצי, אין לנו בעיה עם זה.

אופיר פינס-פז: תפילת שחרית ותפילת ערבית.

שלומי סנדרוביץ: למעשה בגלל שבצהריים לא התנהלה תפילה.

שלומי סנדרוביץ: המטרה מאוד פשוטה, המטרה שלנו היא להשאיר את פעילות בית הכנסת במתכונת הנוכחית שלו, כמו שהיה לפני שהחבורה הזאת הגיעה.

שלומי סנדרוביץ: בתקופה האחרונה מספר המתפללים צומצמם בבית הכנסת, ולדבריו של אדון הוניג, שהוא היה גבאי בית הכנסת, לא היה לו מניין.

שלומי סנדרוביץ: אז הוא פנה, והזמין את החבורה הזאת, שחלק ממנה נמצאת כאן, שמשתייכת לחסידות ברסלב.

שלומי סנדרוביץ: הם החליטו להפוך את המקום לישיבה.

אופיר פינס-פז: איך אתה יודע?

שלומי סנדרוביץ: המקום פתוח משש בבוקר, עד עשר בלילה.

שלומי סנדרוביץ: מתנהלת בו למידה כל היום, כולל ארוחות צהריים, כולל החלפה של ביוב שנעשה במקום בצנרת מים.

שלומי סנדרוביץ: הוקם כיור בחוץ, הובאו למקום מזרונים ומיטות.

שלומי סנדרוביץ: מביאים לשם את הילדים שלהם.

שלומי סנדרוביץ: לדעתי, זה לא בסדר.

שלומי סנדרוביץ: למיטב ידיעתי והבנתי, וכך גם מוגדר במקומות שונים בפסיקה, ובכלל בבתי כנסת אחרים.

שלומי סנדרוביץ: אנחנו מבקשים לשמר את בית הכנסת כפי שהוא היה לפני כן.

שלומי סנדרוביץ: אין לנו שום כוונה - - -

אופיר פינס-פז: אתם אומרים שאופי הפעילות השתנה בצורה דרמטית.

שלומי סנדרוביץ: אופי הפעילות וצביון בית הכנסת.

אופיר פינס-פז: אם זה היה נשאר תפילת שחרית, תפילת ערבית - - -

שלומי סנדרוביץ: זאת לא הנקודה.

שלומי סנדרוביץ: מעבר לנושא הזה, מתנהל במקום פעילות של החזרה בתשובה.

אופיר פינס-פז: אני מבקש ממך, יש פעילות של חזרה בתשובה, תגיד לנו מה הראיות שלך לדבר הזה.

אופיר פינס-פז: יש פה בן אדם שיכול להגיד שמישהו פנה אליו וניסה, תביא את הבן-אדם לפה.

שלומי סנדרוביץ: הם פונים לילדים בשכונה.

אופיר פינס-פז: יש ילד שאפשר להביא אותו לפה?

אופיר פינס-פז: אדרבה נשמח לראות.

שלומי סנדרוביץ: הגיעה לשם הרבנית, בשם הרבנית קוק.

שלומי סנדרוביץ: הם העתיקו את הפעילות הזאת לזירה אחרת בשכונה.

שלומי סנדרוביץ: אי אפשר להתכחש לעובדה, שמאז שהם הגיעו, יש משהו מאוד מגמתי בפעילות שלהם.

שלומי סנדרוביץ: עובדה שהם בבת אחת ביקשו לשכור הרבה מאוד דירות בשכונה, והם הצליחו.

שלומי סנדרוביץ: זה לא משהו חולף.

שלומי סנדרוביץ: רובם של האנשים שמגיעים לשם, לא מתגוררים בשכונה, בפועל אין מה לחפש.

שלומי סנדרוביץ: בחיפה יש המון בתי כנסת אחרים, למה דווקא ברוממה הם רוצים להתפלל פתאום, מה נשתנה.

שלומי סנדרוביץ: מה הם עשו עד היום?

אופיר פינס-פז: מה עשיתם עד היום?

אליעזר שמולביץ: אני תושב השכונה, בן 34, נולדתי בשכונה, אני חי בשכונה.

אליעזר שמולביץ: לפני שנתיים וחצי חזרתי בתשובה.

אליעזר שמולביץ: שמתי כיפה על הראש, הבאתי את התעודה, נכה צה"ל.

אליעזר שמולביץ: הייתי צנחן, נפצעתי, גם הבחור הזה שיושב כאן מהנדס מהטכניון, והבחור הזה גם מהנדס מחשבים.

אליעזר שמולביץ: זה חסידי הברסלב.

אליעזר שמולביץ: אלו אנשים שגדלו בשכונה, נולדו בשכונה, תרמנו למדינה, תורמים למדינה, הולכים למילואים, עושים בדיוק את כל מה שצריך.

אליעזר שמולביץ: בנוסף לזה, לומדים - - - זה לא שאנחנו באנו מכל מיני שכונות, גדלנו בשכונה הזאת.

אליעזר שמולביץ: אם לא בשכונה הזאת, אז שכונה אחת ליד.

אליעזר שמולביץ: זה רחוב ליד רחוב, זה כל ההבדל.

אליעזר שמולביץ: כאשר נוצר איזשהו חסך בתוך בית הכנסת.

אליעזר שמולביץ: אמא שלי נפטרה, אני רוצה לבוא ולהגיד קדיש על אמא שלי, אני לא יכול לבוא ולהגיד קדיש על אמא שלי, כי אין מניין.

אליעזר שמולביץ: אז צריך להתרוצץ, אבל בשביל זה יש בית כנסת.

אליעזר שמולביץ: בית כנסת הוקם בשביל מה?

אליעזר שמולביץ: בשביל בית כנסת.

אופיר פינס-פז: אבל אתה אומר שהפכתם את בית הכנסת לישיבה.

אליעזר שמולביץ: בית הכנסת פתוח, ותמיד היה פתוח.

אליעזר שמולביץ: מה שיפה זה, שבית הכנסת היה פתוח, תמיד היה פתוח, כמה שדרשו וכמה שצרכו תושבי השכונה.

אליעזר שמולביץ: ברגע שיש תשעה אנשים ומעלה בתושבי השכונה, בין אם חילונים, לא משנה מה, ורוצים לשבת בבית הכנסת, הם יישבו בבית הכנסת.

אופיר פינס-פז: מר אולמן, כל בית כנסת אפשר להפוך לישיבה?

משה גפני: לא ישיבה, בבית כנסת אפשר ללמוד.

משה גפני: מה השאלה.

שמעון אולמן: קילומטר משם, באחוזה למעלה, יש בית כנסת, שאני סייעתי בהקמתו ב-1986, 1987, 1988.

שמעון אולמן: היה תמיד תפילות בוקר, תפילות צהריים, תפילות ערב.

שמעון אולמן: בינתיים יש שם שיעורים במשך היום, ארבעה ימים בשבוע.

שמעון אולמן: כי הכולל של הרב שלוש הוא קטן מהכיל.

שמעון אולמן: אני מרגיש את עצמי שייך לדבר הזה.

אופיר פינס-פז: למרות שאתה גר בירושלים.

שמעון אולמן: למרות שאני גר בירושלים, עם כל הכבוד.

שמעון אולמן: יושבים ולומדים תורה, מה מפריע לאדם שלומד שם.

אופיר פינס-פז: לא כל מקום שלומדים זה ישיבה.

אופיר פינס-פז: איפה חזרת בתשובה, אם מותר לשאול.

אופיר פינס-פז: בשכונה?

אליעזר שמולביץ: ראיתי שאני אוהב את המקום, ראיתי שאני מתחבר לשורשים, כמו כל יהודי.

אופיר פינס-פז: למה החלטת ברסלב ולא חב"ד.

אליעזר שמולביץ: כי שם מצאתי את הנקודה שלי.

אליעזר שמולביץ: שם זה מאוד דיבר אליי, תורת החסידות.

אופיר פינס-פז: אבל הם היו כבר בשכונה.

אליעזר שמולביץ: שם מאוד דיבר אליי תורת החסידות.

אופיר פינס-פז: אבל הם היו כבר בשכונה.

אליעזר שמולביץ: לא, הם לא היו בשכונה.

אליעזר שמולביץ: היו חברים חלק מהשכונה, חלק לא בשכונה.

אליעזר שמולביץ: כמו שאתה מכיר את שכונת הכרמל, זו שכונה אחת של כמה שכונות שהן די קרובות.

אליעזר שמולביץ: אם הוא גר באחוזה, לצורך העניין, אני גר ברוממה, וחברים אחרים בפינות האחרות, זה הבדל של רחוב אחד מהשני.

משה גפני: כמה זמן מאז שחזרת בתשובה?

אליעזר שמולביץ: שנתיים וחצי.

אליעזר שמולביץ: אין שם שום פעילות של החזרה בתשובה.

אופיר פינס-פז: אתה מעיד על עצמכם שאתם גרים ברחובות סמוכים, וכולכם חזרתם בתשובה, ואתם מרקע דומה, ואתה אומר שאין פעילות לחזרה בתשובה.

אליעזר שמולביץ: ודאי שאין פעילות של חזרה בתשובה.

אליעזר שמולביץ: חזרה בתשובה זה לא משהו שיש פטור, זה משהו שאתה חוקר ובודק במשך השנים, לי לקח תהליך של חמש שנים, לבדוק, ולראות, איפה אני, ומה אני רוצה מעצמי, כדי להגיע לזה.

אליעזר שמולביץ: אני יכול לאיים עליך להגיד לך, שב ותחזור בתשובה.

אליעזר שמולביץ: חזרה בתשובה זה משהו מאוד פנימי.

אליעזר שמולביץ: אתה בוחר לעצמך איזושהי דרך חיים.

אופיר פינס-פז: אבל כשאני שקלתי את הדבר הזה, שלחו אותי ישר לירושלים.

אופיר פינס-פז: ישר לישיבה.

אופיר פינס-פז: בראשון לציון אי אפשר לחזור בתשובה.

משה גפני: היה צריך לעשות את זה בראשון, לא בירושלים.

משה גפני: אבקש שתמשיך.

משה גפני: הפסקת בזה שחזרת בתשובה, ולא שמישהו הכריח אותך לעניין.

משה גפני: ומה קרה בשכונה?

אליעזר שמולביץ: אף אחד יכול להכריח לחזור בתשובה, פנינו לשלום.

אליעזר שמולביץ: תושבי השכונה, שאני נמנה מתוכם, וחלקם היו חברים שלי, מתנהגים בצורה אלימה, תוקפנית.

אליעזר שמולביץ: לא פעם ולא פעמיים, חטפנו יריקות בפנים, חטפנו מכות בפנים.

אליעזר שמולביץ: אף אחד מאיתנו לא הרים יד, ולא הסתכל לעבר אותם אנשים.

אליעזר שמולביץ: אנשים הכניסו חוברות פליי-בוי לתוך בית הכנסת.

אליעזר ארבל: שקר וכזב.

אליעזר שמולביץ: הכל מתועד, אפשר להגיד שקר שקר, הכל מתועד.

משה גפני: אדוני היושב ראש, מעניין מאוד אם הוא דובר אמת או לא.

אליעזר שמולביץ: בבקשה, אפשר לצייר ציור שהאנשים מאוד נחמדים, באמת אנשים מקסימים.

אליעזר שמולביץ: אבל כאשר מגיעים לשם, הם הופכים להיות תוקפניים, הופכים להיות אלימים מאוד.

אליעזר שמולביץ: יש פה בחור שיושב כאן, שהוא מנהיג של החבורה, והמשטרה הוציאו.

אליעזר שמולביץ: ארבעה שוטרים הוציאו אותם בכוח.

אליעזר שמולביץ: הכה את השוטרים, אני לא יודע מה המשטרה המשיכה לעשות שם.

אליעזר שמולביץ: אבל יש לנו הוכחה, כי יש פה את מפקד משטרת חיפה שיעיד על כך.

אופיר פינס-פז: אתם רואים שהתושבים חשים נפגעים מהפעילות שלכם, נניח בצדק, ולא בצדק.

אופיר פינס-פז: מה אתם עושים.

אופיר פינס-פז: הרי מה זה ברסלב, מקרבים לבבות, שומרים על אווירה טובה, כולם ביחד.

אופיר פינס-פז: מה אתם עושים כדי להפיג את המתח.

שמואל שמואלביץ: קודם כל, דבר ראשון, כדי לא להטריד כביכול את תושבי השכונה, שאני נמנה מתושבי השכונה, פנינו לשלום, לא למלחמות.

שמואל שמואלביץ: מה שעשינו, ביום העצמאות, פרסמנו שיש תפילה לעילוי נשמת חיילי מדינת ישראל, הרב מרדכי הוציא מכתב לפיוס לתושבי השכונה.

שמואל שמואלביץ: אנחנו יכולים להציג בפני הוועדה את המכתבים של תושבי השכונה, כביכול המתנגדים לפעילות של בית הכנסת, מה הם הוציאו, איזה מכתבי הסתה.

שמואל שמואלביץ: מול המכתב שמר מרדכי ביוזמת כל בית הכנסת, הוציא מכתב פיוס.

שמואל שמואלביץ: פנינו לשלום, רצוננו לשלום.

אופיר פינס-פז: אתה לא יורד לסוף דעתי.

אופיר פינס-פז: אני מאוד מעריך את זה שכתבתם מכתב לפיוס, אבל אותם לא זה מה שמדאיג.

אופיר פינס-פז: מה שמדאיג אותם, שהפכתם את בית הכנסת שהיה פעיל בבוקר ובערב, למוסד שפעיל במשך כל היום, זה מה שמטריד אותם.

אופיר פינס-פז: כי הדבר הזה יוצר להם איזושהי בעיה.

אופיר פינס-פז: מה עשיתם בזה, צמצמתם את שעות הפעילות, ניסיתם למצוא את הדרך המגשרת, חלק מהיום.

אופיר פינס-פז: עשיתם משהו ללכת לקראת התושבים?

אליעזר שמולביץ: קודם כל כשמדברים על כמות, מדובר בסך הכל בין 15 ל-20 חברה, זה כל הסיפור, שהם תושבי השכונה, או הרחוב ליד.

אליעזר שמולביץ: זה מה שמדובר, לא יותר מזה.

אופיר פינס-פז: אדוני, ממלא מקום ראש עיריית חיפה, אני רוצה לשמוע את עמדת העירייה.

צביקה דהרי: הייתי מעורב מלכתחילה בסיפור הזה, מתוך רצון להשכין שלום שם.

צביקה דהרי: באתי למקום, ראיתי אנשים ודיברתי.

צביקה דהרי: אני יושב פה, ושומע כל מיני דברים - - -

אופיר פינס-פז: קודם כל תגיד לנו כמה נתונים על השכונה.

אופיר פינס-פז: כמה תושבים גרים בשכונה?

צביקה דהרי: 3,000 אנשים, שכונה שלווה, שכונה חילונית מובהקת.

מרדכי הוניג: לא.

צביקה דהרי: אני בקיא ממך, מר הוניג.

צביקה דהרי: אני עוד מחכה לפגישה איתך.

צביקה דהרי: תרשה לי להיות מנומס, במסגרת נסיונות שלי לפשר, אדון הוניג, שהוא שריד מהעמותה שהיתה פעם, הבטיח לבוא אלי למשרד ולדבר איתי.

צביקה דהרי: כנראה שהבטחות זה דבר שאפשר להבטיח ולא לקיים, עד היום לא ראיתי אותו.

צביקה דהרי: המקצוע האזרחי שלי, זה פרסום ויחסי ציבור.

צביקה דהרי: ראינו פה מצגת יפה, האדם הזה הוציא תעודת נכה צה"ל, ועוד כמה.

צביקה דהרי: הם כל הזמן מתגאים בנושא שהם היו לוחמים.

צביקה דהרי: יש ביניהם, אני לא אומר, יש כמה שיושבים בבתי סוהר.

צביקה דהרי: אגב, מבחינתי, הם יותר חשובים ממכם.

צביקה דהרי: אל תתווכח איתי, אני גם לא התווכחתי איתך.

משה גפני: אני מבין שהם פחות חשובים מהם.

צביקה דהרי: לפי דעתי הם יותר חשובים.

צביקה דהרי: אבל הדבר היחידי שאני מעריץ, זה את החוזרים בתשובה.

צביקה דהרי: אבל לא זה הויכוח כאן.

צביקה דהרי: באים אנשים שלא מהשכונה, שהם לא חיפאים.

צביקה דהרי: המספר הולך וגדל, ואלה עובדות.

צביקה דהרי: באתי מספר פעמים, וראיתי את זה.

צביקה דהרי: נוסח התפילה שהם מתפללים, זה לא נוסח של השכונה.

צביקה דהרי: אבל אלו דברים שלא כל כך איכפת לי, אנחנו ניסינו לעזור.

צביקה דהרי: הרב הראשי שאר ישוב הכהן של חיפה, הציע לעבור לרחוב צפת.

אופיר פינס-פז: הם אמרו שהרב שאר ישוב תומך בהם ללא סייג.

צביקה דהרי: הוא הציע לכם לעבור לצפת או לא?

צביקה דהרי: אני לא משקר, עד היום אף אחד לא תפס אותי בזה.

משה גפני: למה אתה אומר שאתה משקר?

צביקה דהרי: מישהו אמר לי שזה לא נכון.

משה גפני: יכול להיות שאמרו לך שהוא פנה, אבל בעצם הוא לא פנה, אולי התכוון לפנות.

צביקה דהרי: הוא פנה בנוכחות ראש העיר, הם לא רצו.

צביקה דהרי: דיברתי עם אחד מחסידי ברסלב, שאלתי אותו, הציעו לכם בית כנסת ברחוב צפת, למה אתם לא רוצים לעבור ברחוב צפת?

צביקה דהרי: התשובה היתה, כי בסביבה יש ערבים.

צביקה דהרי: רבותי, אנחנו נמצאים בכנסת ישראל, תשובה כזאת גזענית, אני לא יכול --

מורד גולן: זה לא גזעני.

אופיר פינס-פז: מר אולמן, למה חסכת מאיתנו את האינפורמציה הזאת?

אופיר פינס-פז: אתה אמור לייצג את הרבנות בחיפה, אתה לא אמור לייצג את עצמך.

אופיר פינס-פז: אם כבוד הרב שאר ישוב, שיש לי אליו הרבה הערכה, אמר דבר כזה, אתה אמור היית להגיד את זה.

אופיר פינס-פז: אתה אמור לייצג דבר אמיתי, לא גחמה אישית.

אופיר פינס-פז: אני רואה זאת בחומרה.

צביקה דהרי: אנחנו פנינו, בסדר.

צביקה דהרי: היום אנחנו מנסים ליישב, ישנו פה מפקד משטרת חיפה, ניסינו ליישב ברוח טובה את המחלוקת הזאת.

צביקה דהרי: כל מה שאתם שומעים פה, כל הסיפורים על הכמות, והם מתפללים שם כל היום, לגבי המפתחות, קרה שבאו תושבי השכונה והדלת נעולה, הצטרכו להביא את המשטרה בשביל לפתוח אותה.

צביקה דהרי: קודם כל תקדמו תמונה שלפחות תהיה קצת אובייקטיבית, ולא חד צדדית.

אופיר פינס-פז: זה לא מונולוג.

צביקה דהרי: בדקתי את הכמות של הערבים, 4% מהתושבים שם הם ערבים, באזור הזה.

אופיר פינס-פז: אולי בהדר לא ירצו את הפעילות הזאת של בית הכנסת הזה.

אופיר פינס-פז: למה אתה מעביר את זה ישר להדר?

אופיר פינס-פז: מאיפה אתה יודע שבהדר זה יהיה בסדר?

צביקה דהרי: אני חושב שיהיה בסדר, אנחנו נפעל בנושא.

צביקה דהרי: אני גם אמרתי, תבואו אתם להדר, ותגבירו את הרוח של היהדות שם.

איריס שפירא: אנחנו גרים שם.

אופיר פינס-פז: הדרך שהעירייה מציעה לפתור את המשבר, פשוט העברת הפעילות לשכונת הדר, שהיא מרוחקת מרוממה כמה?

צביקה דהרי: שניים שלושה קילומטר.

משה גפני: כמה זמן הליכה?

אופיר פינס-פז: הליכה חצי שעה.

צביקה דהרי: יכול להיות קצת יותר מחצי שעה.

איריס שפירא: בשביל עשרה אנשים, 3,000 צריכים לסבול?

משה גפני: אם אני גר ברוממה, ואני רוצה להיכנס לבית הכנסת.

משה גפני: העירייה מציעה לי שאני אלך להדר?

אופיר פינס-פז: לא.

אופיר פינס-פז: אם אתה גר ברוממה, יש לך בית כנסת ברוממה, אתה מוזמן להוניג לעונג שבת.

אופיר פינס-פז: ..

משה גפני: חשבתי שחרדי שם.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת גפני, ההצעה של העירייה – תתקן אותי אם אני טועה.

אופיר פינס-פז: תסלח לי, בית הכנסת ברוממה נשאר שריר וקיים ברוממה, וכל מי שגר ברוממה יכול לבוא לבית הכנסת.

אופיר פינס-פז: מה אומרת העירייה, שמי שרוצה פעילות, שהיא מעבר לפעילות המקובלת ברוממה, התכבד ויבוא להדר.

משה גפני: אני רוצה לשאול שאלה, אני גר ברוממה, אדוני ממלא מקום ראש העיר.

משה גפני: אני בא להתפלל שחרית, אחר כך הולך לעבוד בטכניון בשעה עשר.

משה גפני: אני מבקש עד השעה עשר ללמוד דף יומי, כפי שאני נוהג בבית הכנסת שלי.

משה גפני: אני יכול, או לא יכול לפי הצעת העירייה?

משה גפני: יכול להיות שנגיע לפתרון.

אופיר פינס-פז: מה הפתרון?

צביקה דהרי: אני עונה לך את האמת.

צביקה דהרי: בעוונותי הרבים אני אתאיסט .

צביקה דהרי: אני לא מקורב לדת.

משה גפני: יעבור לך, לא נורא.

צביקה דהרי: בינתיים, לפי כל מה שקורה - - -

אופיר פינס-פז: גפני, אתאיסט זה יותר מרפורמי, או פחות טוב.

משה גפני: אתאיסט יותר טוב בהרבה.

משה גפני: אופיר, לא הכנת את האנשים לפני כן?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת יוסי ביילין, הביא אותם.

צביקה דהרי: בית הכנסת הזה זה מרכז שכונתי.

צביקה דהרי: תושבי השכונה בחרו בצורה דמוקרטית לחלוטין, 400 אנשים בחרו ועד לשכונה, ושהוועד רוצה לנהל את בית הכנסת הזה, זה דבר מקובל.

צביקה דהרי: אגב, דבר נדיר מאוד, ש-400 אנשים באים לבחור ועד.

צביקה דהרי: לא יכול להיות שגבאי שהוא שריד מאיזה תקופה שכבר איננה, וכל האנשים שם או נפטרו, או אינם, והוא מנהל את בית הכנסת כפי שהוא רוצה.

אופיר פינס-פז: מאיפה אתה יודע, אם הוניג היה מגיש מועמדות, הוא היה נבחר.

יגאל סיטון: הצענו לו.

אופיר פינס-פז: הוא גבאי, הוא לא רוצה דבר.

אופיר פינס-פז: צביקה דהרי: לגבי יש כסף עלוב של 250 אלף שקלים, שאלתי אותו פעם איפה הכסף, הוא לא רוצה לדבר עם אף אחד, וזה גוף ציבורי.

אופיר פינס-פז: שאלתי אותו, איפה הכסף, הוא אומר משחק בבורסה.

אופיר פינס-פז: זה התשובה שקיבלתי, עד היום לא יכול לקבל דו"ח.

מרדכי הוניג: הוא שואל בשבת על כסף?

מרדכי הוניג: קודם כל לא מדברים על כסף בשבת.

מרדכי הוניג: דבר שני, אני אומר לו, זה לא עניינך.

מרדכי הוניג: האנשים האלה לא נתנו פרוטה אחת לבית הכנסת.

מרדכי הוניג: מעולם לא שמתי פרוטה אחת מכספי בית הכנסת בבורסה.

משה גפני: אתה לא יודע שזה מה שעונים, אתה צודק מאה אחוז.

משה גפני: בשבת שואלים על כסף?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת גפני, קצת הומור לא מזיק, אפילו מצנן את האווירה.

אופיר פינס-פז: קודם כל אני רוצה לבקש ממפקד המשטרה, שהטריח את עצמו מחיפה, לבוא ולומר לנו מה קורה.

אופיר פינס-פז: מהי תמונה המצב.

דודו בן עטיה: צהריים טובים לכולם, אני מפקד תחנת חיפה.

דודו בן עטיה: אני אמנם נמצא באירוע, שאני חושב, שהגוף היחיד שלא היה צריך להיות פה, זה המשטרה.

דודו בן עטיה: לצערי הרב אני החתן המרכזי.

צביקה דהרי: גם לצערי.

דודו בן עטיה: אמרתי את זה בישיבות הפנימיות, הכי קל לצאת עם משחק, ולהאשים מישהו אחר שהמשחק לא בסדר.

דודו בן עטיה: מדובר פה בשתי זרמים, שמנוגדים אידיאולוגית, תפיסת עולם, שיקולים גם אחרים.

דודו בן עטיה: אני לא רוצה להיכנס לצביון בית הכנסת, מה היה, מה יהיה, ומה קורה.

דודו בן עטיה: אני כמשטרה שמנסה לשמור על החוק, ולאפשר את קיום חופש הפולחן כדין.

דודו בן עטיה: לא סוג של צבע, ולא סוג של גובה, ולא סוג של מקום, ולא סוג של - - -

אופיר פינס-פז: אגב, היתה תלונה נגדך.

דודו בן עטיה: זה בסדר, אפשר להתלונן.

דודו בן עטיה: ממה שאני מרוצה, שכולם מתלוננים נגדי.

צביקה דהרי: הוא רגיל לזה.

אופיר פינס-פז: קיבלתי תלונה מתושבת, דבורה את כאן?

דבורה מנחם: אני נמצאת כאן.

מרדכי הוניג: לא חסכה קללות כלפיי כל הזמן, מתי שפגשה אותי, רק קיללה אותי.

דודו בן עטיה: בנושא חופש הפולחן, ניסיתי להתייעץ עם יועצים משפטיים, גם משטרתיים וגם האחרים, ואף אחד לא נתן לי את הגושפנקא, או את הכוח להחליט מי כן, ומי לא.

דודו בן עטיה: ולכן החלטנו שכולם מתפללים, בית הכנסת יישאר פתוח לכל מי שרוצה, רק בתנאי שיישמר הסיפור של תקנות הרבנות בנושא הסיפור של בית הכנסת האורתודוקסי.

דודו בן עטיה: נבדק בית הכנסת, הופיע ברשומות של הרבנות כבית כנסת אורתודוקסי, ולכן יש כללי משחק שאומר שאשה לא תיכנס עם גבר לבית הכנסת, תכנס בלבוש צנוע, זה מה ששמענו.

דודו בן עטיה: יש תקנות, יש רבנות, לא אני המצאתי.

דודו בן עטיה: אני יכול לומר שמשטרת ישראל, ומשטרת חיפה, פעלה כנגד שני הצדדים.

דודו בן עטיה: פעם לכאן ופעם לכאן, גם יכול להגיד מה הביא אותנו לסיפור של המוערבות.

אופיר פינס-פז: העניין היה שמירה על הסדר.

דודו בן עטיה: כן, אני אספר.

דודו בן עטיה: התחיל עם זה שהברסלבים נכנסו לבית הכנסת, אני לא נכנס לזה עכשיו, עם הזמנה, לא הזמנה.

דודו בן עטיה: כן מותר, לא מותר, כי בסופו של דבר כולנו יהודים, וכולנו אזרחי מדינת ישראל.

דודו בן עטיה: מצד שני, קמה קבוצה שבעצם הם תושבי רוממה, בשבת הראשונה הפעילה איזשהו כוח מול המתפללים, שלהבנתי הגיע על סף סיכון שלום הציבור.

דודו בן עטיה: כי אם בכניסה לבית הכנסת מפעילים מערכות הגברה, שירה בציבור, מבחינתי זה סיכון שלום הציבור, זה כאילו פגיעה ברגשותיו.

דודו בן עטיה: אני התערבתי שם באותו יום שישי, והפסקנו את הנגינה, עשינו חיץ בין שני הקבוצות, הבנתי שבעצם הנושא הזה רגיש מאוד ונפיץ.

דודו בן עטיה: מיותר לציין מה יכול לעשות לאדם כזה או אחר פגיעה ברגשות דת, אומר ממלא מקום ראש העיר, מה חתך האוכלוסייה אני לא יודע, אני לא צובע את אף אחד בשום צבע, אבל כל אחד יכול להיפגע בצורה אחרת, ובסופו של דבר יכול לקרות אסון.

דודו בן עטיה: לצערי הרב, במקום לטפל בפשיעה במקומות אחרים, אתה מתעסק בהחלטות בין שני קבוצות איכותיות נורמטיביות, לא עברייניות, ובכוחות לא קטנים.

דודו בן עטיה: רק לסבר את האוזן, ביום שישי הראשון של הבלאגן בסביבות 40 שוטרים ויס"מ זה סביר כדי להפריד בין שתי קבוצות?

דודו בן עטיה: אם כבר דיברתם, אז אני אסביר.

דודו בן עטיה: לחלק חומר פרונוגרפי בכניסה לבית הכנסת.

דודו בן עטיה: ...

יגאל סיטון: שקר, איפה זה היה?

יעל סימן: שקר.

יגאל סיטון: זה לא נכון, שקר.

יגאל סיטון: תוכיח.

דודו בן עטיה: אני לא הפרעתי לאף אחד, אני לא תושב חיפה, לא מתכוון לעבור לחיפה.

דודו בן עטיה: אין לי אינטרסים בחיפה, אין לי משפחה בחיפה.

יגאל סיטון: אבל אתה מפקד משטרת חיפה.

דודו בן עטיה: אני מציין עובדות בלבד.

דודו בן עטיה: הגעתי בעקבות פיזור חומר פרונוגרפי גם באינטרנט וגם במכוניות, קיבלתי תמונות שלא מחמיאות לאף אחד.

דודו בן עטיה: לקחו את החוק לידיים, ונעלו את בית הכנסת, וקבעו מי יכנס ומתי.

דודו בן עטיה: אני לא הסכמתי, הוריתי לפתוח במיידית את בית הכנסת, וכל אזרח תושב חיפה יכנס מתי שירצה.

דודו בן עטיה: אגב, כתבו מכתב נגדי עכשיו, זה מצויין, אני מרוצה מזה.

דודו בן עטיה: שבעצם שתי הקבוצות לא אוהבות אותי, זה בסדר.

אופיר פינס-פז: הדבר היחיד שכואב לי במה שאתה אומר, שאתה לא אוהב את חיפה.

אופיר פינס-פז: חיפה עיר יפה.

דודו בן עטיה: חס וחלילה, לא יעבור לחיפה, אבל לא עוזב את צפת.

דודו בן עטיה: אני נשאר בצפת, דור שלישי, גם אני חילוני באזור דתי.

דודו בן עטיה: אבל לא חשוב, אני לא בא לשכנע לכאן ולכאן.

דודו בן עטיה: הנושא הוא נפיץ.

אופיר פינס-פז: אני שואל את כולם, שמענו, אנחנו אנשים די אינטליגנטים, תאמינו לי הבנו.

אופיר פינס-פז: השאלה מה עושים, אנחנו יכולים לסיים את הדיון, בזה שניתן לעוד עשרה איש לדבר, זה נגד זה, וזה נגד זה, הכל יהיה בסדר, אתם תלכו, אנחנו נמשיך בסדר יומנו.

אופיר פינס-פז: האפשרות השנייה שהיא יותר מאתגרת, ויותר קשה ויותר אפקטיבית, לנסות להגיע לאיזשהו פתרון, איזושהי תוצאה שיכולה להשקיט את האווירה, לייצר תוצאה של הרגעת הרוחות, שאנשים יוכלו לחיות את חייהם.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להגיד לכם את דעתי כמשתתף בדיון, לא כמי שמסכם.

אופיר פינס-פז: יש כאן סיטואציה לא פשוטה.

אופיר פינס-פז: מדוע היא לא פשוטה?

אופיר פינס-פז: רוממה כפי שאני מבין היא שכונה קטנה, ויש לה צביון מסויים.

אופיר פינס-פז: צביון לא דתי, אני לא רוצה לומר חילוני, לא דתי מובהק.

אופיר פינס-פז: עדיין יש בית כנסת בשכונה, ויכול להיות שיש כמה חברים לא דתיים שמתפללים, וזה נפלא, וזה מצויין, חלק מהמסורת והמורשת.

אופיר פינס-פז: אבל זו בוודאי לא שכונה שיכולה פתאום מרגע לרגע לשנות את צביונה, ואת אופייה, להיות שכונה שיש בה קבוצה דתית-חרדית, גם לא דתית לאומית, אלא דתית חרדית שפועלת פעולה די אינטנסיבית, אם כי, למרות שזה בקנה מידה קטן יחסית.

אופיר פינס-פז: אנשים מוטרדים משינוי צביון אורח החיים שלהם בשכונה, שזה דבר לגיטימי וסביר, ומתקבל על הדעת.

אופיר פינס-פז: מצד שני, יש קבוצה של אנשים שאומרת סליחה, אנחנו יהודים דתיים, יש כאן בית כנסת, אנחנו רוצים להתפלל, רוצים גם לעשות מעבר לתפילה השיגרתית, ומי יאסור עלינו, זה חופש הדת, וחופש הביטוי, וחופש המצפון וכל הדברים האלה.

אופיר פינס-פז: אני מנסה לחשוב מה היה קורה לו היתה באה קבוצה של 20 חברה חילונים לבני ברק והיו מחליטים להקים, רחמנא ליצלן, דיסקוטק.

איריס שפירא: כנס של השומר הצעיר.

אופיר פינס-פז: משהו שהיה משנה באופן דרמטי את צביון השכונה בבני ברק.

אופיר פינס-פז: מה היה קורה?

אופיר פינס-פז: לפי דעתי, המשטרה היתה אומרת להם, חברים יש לכם 10 שניות להתפנות, לא יכולים לשמור על ביטחונכם.

אופיר פינס-פז: חפשו לכם מקום אחר, או תלכו למקום שיש דיסקוטקים בתל אביב.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת, החיים המשותפים שלנו ביחד הם מורכבים.

אופיר פינס-פז: הציבור היהודי בישראל הוא ציבור מאוד מגוון.

אופיר פינס-פז: אם אנחנו לא נדע לשמור ולכבד כל אחד את אורך החיים שלו, נמצא את עצמנו בהתנגשות בלתי פוסקת.

אופיר פינס-פז: יש מצבים שהם בלתי נמנעים, למשל.

אופיר פינס-פז: גרתי בשכונת רמות הרבה שנים בירושלים, שכונה שכמעט היתה חצי חצי, יש שאלה לגבי הדומיננטיות, האם זה הולך להיות דתי-חרדי, או שהולך להיות חילוני, חילוני מסורתי.

אופיר פינס-פז: היה שם מאבק של כמה שנים, שלדעתי הוכרע בסופו של דבר.

אופיר פינס-פז: אבל פה זה לא המצב.

אופיר פינס-פז: בכל זאת יש רוב טוטלי מובהק חד-משמעי של ציבור לא דתי מובהק.

אופיר פינס-פז: אז מה 15 חברים מברסלב ינסו לשנות 3,000 - - השאלה שאני רוצה לשאול, האם אפשר ברוח טובה.

אופיר פינס-פז: הייתי משאיר כך, אתם לא תאפשרו את זה.

אופיר פינס-פז: אבל אני הייתי משאיר את גפני ואת ביילין למצוא פתרון, אם שני הצדדים היו מסמיכים אותם, יכול להיות שתוכלו למצוא פתרון, כמובן בחברות עם ממלא מקום ראש העיר, על דעת העירייה.

אופיר פינס-פז: אני מכיר את תנועת ברסלב, תנועת ברסלב היא לא תנועה שרוצה לריב.

אופיר פינס-פז: תבינו, יש פה מצב שכל מה שתעשו, תייצרו ריב ומדון, אין מה לעשות אפילו אם אתם לא מתכוונים, זאת התוצאה שתמצאו.

אופיר פינס-פז: לכן אני אומר לכם, תעשו צעד אחד אחורה.

אופיר פינס-פז: העירייה נותנת לכם מקום פעילות חלופי, מאפשרת.

אופיר פינס-פז: זה לא שהיא לא מאפשרת פתרון, זה לא שאין פתרון אחר.

אופיר פינס-פז: שמאפשר תפילה ולימוד, וכל מה שאתם רוצים.

אופיר פינס-פז: בואו תחשבו גם על הביחד של חיפה, הביחד של עם ישראל, הביחד של הציבור, חיו ותנו לחיות, זה מה שאני מאמין.

אופיר פינס-פז: אם לא היה פתרון אחר, לא הייתי אומר את מה שאני אומר.

אופיר פינס-פז: ברגע שיש פתרון אחר, אני אומר, אי אפשר להתעלם מהעובדה שהעירייה הציעה פתרון אחר שיש בו הגיון מסויים, שיש בו יכולת ביצוע מסויימת, ואני חושב שזה מה שצריך לעשות ברוח טובה, ליישר את ההדורים.

אופיר פינס-פז: כי אחרת זה המשך שינאת חינם ומאבקים שבת אחר שבת, יום אחר יום, מה זה נותן ולמי זה נותן.

משה גפני: אני מרגיש מאוד לא נוח עם הדיון הזה.

משה גפני: אני אומר הרבה בדיחות בדיון הזה, כדי להסתיר את סערת הרגשות שלי בעניין.

משה גפני: הכנסת איננה דיסקוטק, לימודי תורה אינם כאלה.

משה גפני: היות ואני זה שמתכנן את ההשתלטות החרדית על המדינה, רוממה לא נמצאת בתכנית שלנו.

משה גפני: רוממה אמורה להישאר שכונה חילונית, תהיו רגועים.

משה גפני: אנחנו עכשיו מתכננים שכונות אחרות, ברגע זה היא יצאה.

משה גפני: לא מתוכננת השתלטות על שכונת רוממה.

צביקה דהרי: זה לגבי התכנית בחיפה?

משה גפני: לגבי התכנית בחיפה, אתן לך אחר כך, ליד הערבים.

משה גפני: אני רוצה לראות מי מרוממה מוכן לגור שם.

משה גפני: המלה גזענות שלך עלינו היתה מאוד לא במקום, אבל נניח לזה.

משה גפני: אתה רוצה שאדם בשבת יילך משכונת רוממה לשכונת הדר.

נילי ארבל: בשכונת הדר גרה רוב האוכלוסייה הדתית.

משה גפני: רבותי, אני מבין את הרגשות, או יותר את החששות של תושבי רוממה.

משה גפני: היום מגיעים לשם, פותחים את בית הכנסת, הוא היה סגור בעצם.

מרדכי הוניג: לא היה סגור אף פעם.

איריס שפירא: אנחנו במלחמה על הבית.

משה גפני: לכן המשמעות של העניין, שפתאום מגיעים לשם עשרה או חמש עשרה אנשים, פותחים את בית הכנסת, יותר זמן ממה שהוא היה פתוח בעבר, מעלה חשש שהולכים להשתלט על השכונה.

משה גפני: אני לא סבור שזה המצב.

משה גפני: לצערי הרב, אבל זה המצב.

משה גפני: שכונת רוממה תמשיך להיות שכונה חילונית לחלוטין.

משה גפני: אין מציאות כזאת שפתאום תבוא קבוצה לגור בשכונת רוממה, בלב ליבה של שכונה חילונית, וישתלטו על המקום, אין מציאות כזאת.

קריאה: גם בית שמש התחילה כך.

משה גפני: בית שמש לא התחילה כך.

איריס שפירא: מגדל.

משה גפני: אדוני היושב ראש, אני מסכים איתך, צריך להגיע לפתרון.

משה גפני: אין בשום פנים ואופן, לא אסכים, כמיטב יכולתי לא אסכים, שתושב בשכונה שאומר אני רוצה להיכנס לבית הכנסת להתפלל או ללמוד, שימנעו את זה ממנו במדינה יהודית, אין מציאות כזאת.

משה גפני: זה שהוא חזר בתשובה, או לא חזר בתשובה, זה מעניין את כולנו כשלג דאשתקד.

משה גפני: זה אורח חייו, הוא גר בשכונה, הוא רוצה ללמוד בבית הכנסת דף יומי, איש לא ימנע ממנו, ויגיד לו ללכת לגור בשכונת הדר, או ללכת ללמוד בשכונת הדר.

משה גפני: אין מציאות כזאת, אגב זה לא קיים היום בעולם המערבי בכלל.

משה גפני: זה היה קיים במדינות טוטליטריות שגם שם זה נפל, אין מציאות כזאת.

משה גפני: לפי דעתי, אם אני הייתי חס וחלילה חילוני, תושב השכונה, לא הייתי מנהל את המאבק הזה.

משה גפני: הייתי יושב איתם, והייתי אומר להם, יש דרכים אחרות לחלוטין כדי לתת לעניין הזה להירגע.

משה גפני: אבל ברוך השם אני לא חילוני, ולצערי לא גר ברוממה.

אופיר פינס-פז: איפה אתה גר?

משה גפני: הייתי גר באופקים, אני ישן היום בבני ברק.

אופיר פינס-פז: למה אתה גר בבני ברק, חבר הכנסת גפני?

משה גפני: זה יותר קרוב לירושלים.

אופיר פינס-פז: למה אתה לא גר לידי ברעננה?

משה גפני: אבל אני גרתי באופקים כל השנים, אתה גרת ברמות, ירושלמי שכמוך.

אופיר פינס-פז: באופקים יש שכונה חרדית.

אופיר פינס-פז: למה אתה גר בבני ברק?

אופיר פינס-פז: אתה גר בבני ברק משום שאתה גר בקהילה מסויימת.

אופיר פינס-פז: תן לאנשים לחיות בקהילה שלהם.

משה גפני: נפלת על האיש הלא נכון.

משה גפני: גרתי באופקים 25 שנה, לא בשכונה חרדית.

משה גפני: אני מתגעגע לחזור לשם.

משה גפני: אין חילונים במדינה, מסורתים ואתאיסטים, העיקר שהם רפורמים.

משה גפני: הילדים שלי התחנכו איתם ביחד, הכל היה בסדר.

משה גפני: על כל פנים, לא יכול להיות, בשום פנים ואופן.

משה גפני: זה אנטי ליברלי בעליל.

משה גפני: כשאני רואה אדם חילוני, הוא קודם כל נראה לי ליברלי, עד שאני מתחיל לדבר איתו.

משה גפני: לא יכול להיות שאדם ליברלי כשבא אליו בן אדם, שהיה קצין בצבא, נכה צה"ל, ובא ואומר אני רוצה להתפלל.

ישראל בר דוד: מה הקשר?

משה גפני: אני רוצה להתפלל בבית הכנסת, אני רוצה ללמוד דף היומי בבית הכנסת, אני רוצה ללמוד משנה ברורה בבית הכנסת, אין אפשרות למנוע את זה.

משה גפני: יכולים לבוא תושבי השכונה ולהגיד תראו, מי שגר בשכונה באזור הזה, בסדר.

משה גפני: בשום פנים ואופן אתם לא מביאים אנשים מבחוץ--

דבורה מנחם: זה מה שקורה.

משה גפני: --העירייה מציעה להם פתרון אחר.

משה גפני: אדוני היושב ראש, אני מקבל את ההצעה הזאת.

משה גפני: שחבר הכנסת, ד"ר יוסי ביילין ואני, ניכנס לעניין.

משה גפני: אף אחד מאיתנו לא רוצה מלחמות, אני על כל פנים מודיע על כוונותיי מראש.

משה גפני: בית הכנסת לא ייסגר במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: חס וחלילה, אף אחד לא הציע שבית הכנסת ייסגר.

משה גפני: הכל טוב ויפה, זה לא מוזיאון.

משה גפני: מי שגר שם ורוצה ללמוד, ילמד.

משה גפני: מי שרוצה לקרוא תהלים, יקרא תהילים.

משה גפני: בבית הכנסת לא יכולים לבוא פתאום עם כל מיני פרובוקציות, ולעשות שם דברים שפוגעים בקדושת המקום.

משה גפני: להפיג את חששות התושבים, כיוון שאמרתי שאין נסיון להשתלט על רוממה, אתם יכולים לנסוע הביתה רגועים.

משה גפני: אין נסיון, אני הרמטכ"ל בעניין הזה.

צביקה דהרי: אפשר לקבל תעודת אחריות, ביטחון?

משה גפני: אין.

משה גפני: כדי להפיג את החששות, אני מאוד בעד לשבת, כאשר העיקרון ברור לחלוטין.

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, אני חושב כל הדיון הזה, חבל שמגיע לשולחננו.

דוד אזולאי: כי מדובר בבית כנסת, שנפתח, והולכים להתקיים שם שיעורי תורה.

דוד אזולאי: קשה לי להבין על מה הצעקה הגדולה.

דוד אזולאי: אני רוצה להפנות את תושבי רוממה, לשכונה שכנה, שכונת נווה שאנן, שהיא שכונה חילונית.

דוד אזולאי: מחירי הדירות התייקרו, פתחו עוד בתי כנסת, ועוד שיעורי תורה.

דוד אזולאי: מתברר שטוב לחילוניים, וטוב לדתיים.

נעמי סיטון: שיילכו לנוה שאנן.

דוד אזולאי: את לא יכולה לקבוע לאן לשלוח את האנשים, האנשים הולכים לאן שהם רוצים.

דוד אזולאי: אני חושב שגם במקרה הזה, אם ישנו בית כנסת, באים אנשים, רוצים להפעיל אותו לשיעורי תורה, לתפילות במשך היום, בשבתות, אני לא יודע על מה קמה הצעקה.

דוד אזולאי: אני תושב העיר עכו, חיים שם יהודים וערבים.

דוד אזולאי: לצערי, עם כל הכאב--

אופיר פינס-פז: יהודים וערבים זה לא הבעיה, הבעיה היא יהודים ויהודים.

דוד אזולאי: שם, בלב שכונה יהודית, פתחו מסגד, ואנחנו חיים במדינה דמוקרטית, עם כל הכאב שיש בדבר הזה, בתקופת הרמאדאן הפעילו את הצופר, ואת המואזין, וקיבלנו עלינו את הדין עם כל הקושי שבדבר.

דוד אזולאי: פה מה האסון הגדול, בית כנסת בתוך עיר יהודית, במדינה יהודית, עוד כמה שיעורי תורה, זה מה שמטריד את כולנו, זה מה שמפריע פה.

דוד אזולאי: בשביל זה צריך לקיים על זה דיון בוועדת הפנים?

דוד אזולאי: הדיון כפי שהובלת אותו, אני מעריך מאוד.

דוד אזולאי: גם הסיכום שנאמר פה על ידך, מקובל גם עליי, בכך אפשר לסכם את הדיון.

אופיר פינס-פז: השאלה אם זה מקובל על התושבים.

יגאל סיטון: אני תושב שכונה מעל חמישים שנה.

יגאל סיטון: עד לפני חמישה חודשים, חיו בשכונה הזאת אחוז - - -

אופיר פינס-פז: אתה יושב ראש הוועד?

יגאל סיטון: לא.

אופיר פינס-פז: איפה יושב ראש הוועד?

יגאל סיטון: אף אחד לא יושב ראש הוועד.

יגאל סיטון: אני רק יושב ראש כשצריך להסביר את הדברים מבחינתי.

אופיר פינס-פז: אתה ראש מטה ההסברה.

יגאל סיטון: ועד ההסברה של עצמי.

יגאל סיטון: אני מעל חמישים שנה בשכונה הזאת, והיתה לו מערכת יחסים טובה מאוד גם עם המיעוט המזערי הדתי.

יגאל סיטון: אל בית הכנסת הזה הגיעו תושבי השכונה, שרובם ככולם היו חילונים.

יגאל סיטון: עבור מבית לבית - - -

אופיר פינס-פז: כל ההיסטוריה ידועה.

יגאל סיטון: מערכת היחסים השתנתה מרגע שמר הוניג פנה לברסלבים, ואמר להם בואו תשלימו מניין.

יגאל סיטון: אני דיברתי איתו בשבוע הראשון של העניין.

יגאל סיטון: אמרתי לו השלמת מניין, ומניין בלבד, בואו נעזור לך לפתח את הנושא של שיווק בית הכנסת שלחילונים יש מעמד בפנים, שיהיה נגיש לנו.

יגאל סיטון: מה שהוא עשה, הוא הפך את עצמו לפעולתם של הברסלבים שהם עושים בבית הכנסת מה שהם רוצים.

יגאל סיטון: מי שאומר שהם 15, 17 או 20, אני כבר אומר לכם, אנחנו עוקבים אחריהם יום יום שעה שעה, הם מגיעים ל-30, 40 איש.

יגאל סיטון: הם מגיעים עם ילדיהם.

יגאל סיטון: הם מחלקים ירקות בבית הכנסת, מבשלים, מחממים אוכל בבית הכנסת, בית הכנסת הוא לא בית כנסת.

מורד גולן: מה רע בזה.

יגאל סיטון: אני לא שאלתי אותך אם זה רע או לא רע, יכול להיות שבשבילך זה טוב.

יגאל סיטון: הוא לא בית כנסת, הוא ישיבה מהבוקר עד הערב.

יגאל סיטון: הם מנהלים חיים של ישיבה, הם ישנים בפנים, הם אוכלים בפנים.

יגאל סיטון: בסופו של דבר, הם מרחיקים את תושבי השכונה.

יגאל סיטון: יש עכשיו 11 בר-מצוות שאנחנו רוצים לקיים לילדנו, נשלח מכתב לרב הראשי.

יגאל סיטון: ואומר, אנא, תעבירו את הברסלבים לבית כנסת, ישנם בתי כנסת רבים בהדר ריקים.

יגאל סיטון: האוכלוסייה מצפה שיבואו לשם, הם לא באים.

יגאל סיטון: הם עושים דיזנגופה, פינת ארלוזורובה, שם הם רוצים.

יגאל סיטון: הם לא תושבי השכונה, הם באו מאחוזה, רובם באים עם מכוניות לבית הכנסת.

יגאל סיטון: מר גפני, אין לי בעיה עם רוב תושבי השכונה.

אופיר פינס-פז: יש 3, 4 תושבים בשכונה.

יגאל סיטון: 4, ו-10, שיבואו לבית הכנסת.

יגאל סיטון: אני נגד אפשרות שבית כנסת יהפוך לבית כנסת רפורמי, מר גפני.

יגאל סיטון: אני רוצה שבית הכנסת יהיה כבית כנסת, שיהיה נגיש לחילונים, הרי גם אתה רוצה שיהיה נגיש לחילונים.

יגאל סיטון: אנחנו רוצים לעשות בר מצוות, חתונות, בריתות מילה, וזה היה.

יגאל סיטון: מה שקרה, הם הפכו את המקום הזה למקום שהוא לא נגיש בשבילנו.

יגאל סיטון: הם הפכו את כל היוצרות בשכונה הזאת.

יגאל סיטון: תנו לנו לחיות את החיים שלנו כמו שנאמר על ידי היושב ראש, מר פינס.

יגאל סיטון: כמו שאנחנו לא ניכנס לרחוב עקיבא, ונפתח שם תנועת השומר הצעיר, שאני הייתי חבר.

יגאל סיטון: אני לא מתכוון לחזור לאמצע רחוב עקיבא שזה יישוב דתי.

יגאל סיטון: תנו לנו גם את החיים שלנו, את חופש הפולחן שלנו, שנרגיש את עצמנו שבית הכנסת שייך לנו.

יגאל סיטון: הצעתי למר הוניג מייד בהתחלה.

יגאל סיטון: אני רוצה לדבר על המשטרה, מר בן עטיה.

יגאל סיטון: ההתנהגות של המשטרה, שהקצין שנשלח על ידו מר ינאי, סחב אותי, גרר אותי מתוך בית הכנסת, זו חוצפה.

יגאל סיטון: לא עשיתי שום דבר רע.

יגאל סיטון: נכנסו לבית הכנסת, הכנו שיעור, בשעה שש בערב, לא בזמן תפילה.

יגאל סיטון: כי גם אשתו של הגבאי נכנסת לבית הכנסת באולם של הגברים.

יגאל סיטון: היא נכנסת, ומי שאומר לא, אני אחראי על כל מה שאני אומר.

משה גפני: שיפעילו את הקלטת.

משה גפני: המשטרה לא צד בעניין.

יגאל סיטון: באחריות, אני אומר לך, הגברת הוניג ישבה בתוך בית כנסת, בישיבה שמתפללים, והיא ועורכת הדין שלה.

יגאל סיטון: בתוך האולם במקום שאנחנו יושבים, אף אחד לא מתנגד לזה.

יגאל סיטון: אשתי היתה נכנסת לבית הכנסת הזה במשך חמישה חודשים, עד שהברסלבים הקצינו את העניין.

יגאל סיטון: איך אמר מישהו מהכנסת, אנחנו בקצה הסקלה, יש יותר קיצונים, יש פחות קיצונים.

יגאל סיטון: אנחנו בעד בית כנסת אל תגרמו לכך, אתה מרחיק אותנו.

יגאל סיטון: תן לנו שבית הכנסת יהיה בית כנסת שישמש את החילונים.

יגאל סיטון: האמן לי, שזה מה שאתה רוצה.

יגאל סיטון: אתה רוצה שאנחנו בסך הכל נתקרב לדת, אני בעד זה.

יגאל סיטון: משפחתי היתה ממשפחה חסידית, ואני חושב שזה מה שצריך להיות.

מרדכי הוניג: מעולם לא היית בבית הכנסת.

יגאל סיטון: כן הייתי.

יגאל סיטון: אתה אומר לי מעולם לא היית.

יגאל סיטון: מר הוניג אמר, אני מביא שניים שלושה להשלמת מניין, כך אמרת לי.

יגאל סיטון: למה קראת להשלים מניין בשחרית?

יעל הוניג: למה אתה לא משתיק אותו, הוא צורך.

יעל הוניג: הוא אנטי דתי, הכי חזק בשכונה.

יעל הוניג: רק הוא עשה את כל הבלאגן, העיניים שלו יוקדות משנאה.

יגאל סיטון: הייתי אצל הרב הראשי, יחד עם שני מתפללים, הוא אמר לנו כך, אני חושב שמר הוניג עשה מקח טעות שהביא את הברסלבים.

יגאל סיטון: דבר שני, אני מציע להם את רחוב צפת כבית כנסת, זאת הוא אמר לארבעה אנשים.

יוסי ביילין: אני מודה שאני הססתי ברוח הדברים, להביא נושא כזה לדיון בוועדה החשובה הזאת.

יוסי ביילין: לכן היה לי חשוב להגיע למקום, ולפגוש את האנשים.

יוסי ביילין: אין לי איזשהו שיקול דעת, שהאנשים יתקרבו לבית הכנסת, או יתרחקו מבית הכנסת.

יוסי ביילין: מה שאני רוצה זה שהאנשים יוכלו לחיות, שיעשו מה שהם רוצים באמת לעשות, בלי לשגע את החיים של השני, זאת המטרה שלי.

יוסי ביילין: לכן כשראיתי את הקבוצה הזאת, ואת המצוקה שלה, לא האמנתי שנושא כזה, שהאנשים באו לבית הכנסת, אפשר לחשוב שכאילו לכאורה זה הסיפור שלהם.

יוסי ביילין: אני ראיתי כמה שזה איכפת להם.

יוסי ביילין: זה פשוט הוציא אותם מדעתם, אלה אנשים נורמטיביים, כל אחד בתחום החיים שלו.

יוסי ביילין: אני לא מניח שעל כל דבר הם היו מפוצצים בצורה כזאת.

יוסי ביילין: אמרתי, בלי קשר לשאלה של הצוות, מי הגיע קודם, ואם יש ארבעה ברסלבים, או חמישה ברסלבים.

יוסי ביילין: אני אומר קודם כל, אם זה כל כך איכפת להם, ועל זה התארגנו, ומוכנים ללכת לאיבוד עם המשטרה, לא מניח שאי פעם היו להם עימותים כאלה, וטענות כאלה כלפי המשטרה, ולהיפך.

יוסי ביילין: אז בואו ונאפשר להם לחיות את החיים שלהם.

יוסי ביילין: אם יש שם אדם שגר בשכונה הזאת, איש לא יבקש ממנו שיילך ביום חורף בשבת, שלושה קילומטרים להתפלל בבית הכנסת שלו.

יוסי ביילין: מה שכאן קרה, זה ניצול איזשהו תום לב.

יוסי ביילין: שאנשים אומרים כיוון שבית הכנסת הוא מקום ציבורי, וכיוון שאף אחד לא יזרוק אותי מבית הכנסת, וכיוון שאני מתפלל, אז אני יכול ללמוד.

יוסי ביילין: כיוון שאני לומד, אני גם יכול לאכול.

יוסי ביילין: כיוון שאני יכול לאכול, אני גם יכול להתרחץ.

יוסי ביילין: בינתיים השתלטו על המקום, הרי הסיפור ברור.

יוסי ביילין: הייתי שם, ראיתי את המטבח שלהם, ראיתי את זה שהם פשוט השתלטו וניצלו את זה.

יוסי ביילין: יש מקום ציבורי והתלבשו עליו.

יוסי ביילין: כל העניין הוא להגיד להם, אתם רוצים ללמוד, אתם רוצים את זה, יש לכם מקום אחר.

יוסי ביילין: לכן אני מוכן לקבל את ההצעה של יושב הראש, ולשבת עם הרב גפני, ולנסות לראות איך אפשר שהעניין הזה הסתיים בדרכי שלום.

יוסי ביילין: זה מסוג הדברים שלא היו צריכים לקרות, וכיוון שהם קרו, נדמה לי שלא כל כך קשה לפתור אותם, בעיקר כשהעירייה מוכנה.

אופיר פינס-פז: כשיש פתרונות חלופיים, לא שאין.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע אלינו מחיפה.

אופיר פינס-פז: אני מסמיך, אני מניח, גם על דעתכם, את חבר הכנסת גפני, ואת חבר הכנסת, ד"ר ביילין, לנסות ולגשר על הפערים, אבל זה מצריך גם רצון טוב לכל הנוגעים בדבר.

אופיר פינס-פז: תזכרו, שבסופו של יום יש לנו עניין, לכולנו, כמדינת ישראל, כחברה ישראלית, שהמתח הזה יתפוגג, ולא יהיה פה מאבק שהוא מאבק מיותר, ואם אפשר באמת למנוע אותו, ואפשר להגיע לפתרון שכולם יכולים לחיות איתו בשלום.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.