ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 245, 2007-07-10 08:30

מיכאל מלכיאור: שלום לכם.

גרשון פלג: יש פה סיפור מאוד מעניין.

גרשון פלג: משפחה תרמה להקים כאן שלולית כדי שהציפורים יבואו לשתות ושתלו כאן פרחי מים.

גרשון פלג: עשינו כאן שלולית עם רצפה אטומה כדי למנוע חלחול ונוצר כאן בית גידול יוצא מן הכלל.

גרשון פלג: בסך הכול המקום כאן הוא בלתי רגיל.

גרשון פלג: מדי פעם יש חבר כנסת כזה או אחר שמכיר את המקום ומגיע לכאן.

אמיר בלבן: אני רוצה לברך על היוזמה לבקר אצלנו למרות שאני לא יודע של מי היא.

מיכאל מלכיאור: ההזמנה באה מצד גרשון וההיענות ליוזמה באה מצדי.

מיכאל מלכיאור: תבינו שאנחנו כרגע נמצאים בשלבי השיא ועובדים בקצב ממש מסחרר יומם ולילה להשלים חקיקה עד תום המושב.

מיכאל מלכיאור: לכן מאוד קשה להביא יותר חברי כנסת בשעה כזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנערוך את הסיור במשך שעה, נראה ונלמד, ואפשר להשלים בפעם אחרת, אז יבואו עוד חברי כנסת בזמן שהם פחות עמוסים.

גרשון פלג: אני חושב שזה מקום מופלא שתוכלו לראות בשעה.

גרשון פלג: מאוד מעניין שזה לזכותם של מקבלי ההחלטות שאמרו בין בית המשפט העליון ובין הכנסת נמצא מקום של טבע עירוני כזה שפתוח לציבור הרחב, הוא ללא תשלום למי שמגיע בכוחות עצמו, ויש כאן מחבוא שאנשים באים אליו ומסתכלים.

גרשון פלג: המקום הזה, מרכז טבע ומרכז צפרות, נמצא במקום כל כך חשוב שהוא אולי אחד המקומות החשובים ביותר של העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: המקום נמצא לא רק בין הכנסת לבין בית המשפט העליון אלא בין הכנסת לבין בית המשפט העליון והספרייה הלאומית שאני מקווה שנקים בחודשים הקרובים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עכשיו מסיימים את החוק לבנייתה של הספרייה הלאומית.

גרשון פלג: טבע הוא דבר חשוב.

גרשון פלג: היום כולם מדברים על התחממות כדור הארץ אבל אנחנו בדברים האלה עסקנו כבר מזמן ודיברנו עליהם כבר לפני 50 שנים.

גרשון פלג: המודעות עכשיו חודרת יותר.

גרשון פלג: אנחנו נמשיך לעסוק בזה.

גרשון פלג: בעוד חצי שנה נביא עוד חברי כנסת ונשתדל לתת גם להם את התורה הזאת.

גרשון פלג: החברה להגנת הטבע נוסדה על ידי מדענים ומורים וכתוצאה מכך הכוח הזאת של עזריה אלון ועמוס זהבי קיימת עד היום.

גרשון פלג: החברה להגנת הטבע בסופו של דבר היא גוף חינוכי שרוב עובדיו עוסקים בחינוך, בחינוך לשמירת טבע ואהבת הארץ, ואנחנו עושים את זה כבר 50 שנים.

גרשון פלג: אנחנו עמותה מהוותיקות בארץ.

גרשון פלג: עוסקים בזה כ-300 אנשים שמקבלים שכר חודשי ועוד 400-500 שעובדים על בסיס יומי.

גרשון פלג: הארגון הוא ארגון גדול שמגיע להרבה מאוד אנשים והפך להיות לחלק מההוויה הישראלית.

גרשון פלג: אם אתם שואלים על החברה להגנת הטבע, יהיו מעט מאוד אנשים שיאמרו לכם שהם לא יודעים בדיוק מהי והגוף הוא מוכר.

יצחק גלנטי: יש לכם מתנדבים?

גרשון פלג: יש.

גרשון פלג: עוד מעט אמיר יביא כדוגמה את המקום הזה בו נמצאים הרבה מתנדבים, וכך גם בתל-אביב ובערים הגדולות שם אנחנו פעילים.

גרשון פלג: בחינוך יש לנו את הטיולים השנתיים שאלה טיולים של יומיים-שלושה אבל יש לנו הרבה פעילות מתמשכת למשל בקריית שמונה, בשלומי, במעלות, בשדרות, בבאר-שבע ובאילת.

גרשון פלג: אם אנחנו מדברים על שנה למלחמת לבנון השנייה, בדיוק כאשר פרצה המלחמה לקחנו את כל ילדי הצפון שאנחנו עובדים אתם – בשלומי, במעלות, בקריית שמונה – והבאנו אותם לנגב לחצבה.

גרשון פלג: עכשיו יש לנו קייטנה לילדי שדרות שהבאנו אותם לבאר-שבע והקייטנה אורכת שלושה שבועות כאשר מדובר בקייטנת יום.

גרשון פלג: בבוקר אנחנו לוקחים אותם משדרות ואחרי הצהרים מחזירים אותם.

גרשון פלג: יש לנו גם קייטנה לילדי שדרות הגדולים יותר בבית ספר באילת, כאשר הם שוהים שם שבוע באופן רצוף.

גרשון פלג: כלומר, אנחנו משתדלים לעבוד בפריפריה ועובדים הרבה בפריפריה.

גרשון פלג: חשוב לנו לעבוד בפריפריה ובאמת חלק גדול מהעבודה שלנו מושקע בפריפריה בקידום האוכלוסיות כאשר בדרך כלל ההורים לא לוקחים את הילדים לטיולים.

גרשון פלג: אנחנו עוסקים הרבה בהיכרות עם הסביבה הקרובה וכאן זאת דוגמה – אמיר אחרי כן ידבר על הטבע העירוני – ופה אנחנו רק מאירים עם זרקור מקום אחד מהמקומות הרבים והשונים בהם אנחנו עוסקים.

גרשון פלג: יש לנו בתי ספר שפזורים בארץ, מרכזי לימודי שדה, יש לנו חינוך סביבתי ועשינו תוכניות שאחרי כן אתן לכם ותוכלו לראות כל מיני דוגמאות לחומר שאנחנו מייצרים בנושא החינוך הסביבתי.

גרשון פלג: השתתפתי בישיבת ועדת הכנסת שהחליטה על כך שלימודי סביבה יהיו חלק מתוכנית הלימודים.

יהודית גידלי: ועדת החינוך החליטה על כך.

גרשון פלג: נכון, ועדת החינוך.

גרשון פלג: יש לנו חוגי נוער, יש לנו חוגי סיור, אנחנו עובדים עם נוער אתיופי ויש לנו הצלחות בלתי רגילות בנושא הזה.

גרשון פלג: אנחנו לא מגיעים לכל הנוער, והלוואי והיינו יכולים להגיע לכל הנוער האתיופי, אבל 90 אחוזים מהנוער האתיופי שאנחנו מגיעים אליו מתגייס לצבא, שזה הרבה יותר מהממוצע בארץ ואחרי כן הם מגיעים לפיקוד.

גרשון פלג: אנחנו מגלים שהחינוך הסביבתי גם מקטין את האלימות.

גרשון פלג: יש לנו מאות בתי ספר שאנחנו קשורים אתם והמורים מדברים על זה.

גרשון פלג: מי שאיכפת לו מהסביבה, כנראה איכפת לו גם מהרבה דברים אחרים.

גרשון פלג: מנהל בית ספר שהיו לו ילדים אלימים, ואחרי שנה הם הרבה יותר רגועים, אפשר להסיק את המסקנות.

מיכאל מלכיאור: אדם שאיכפת לו מהסביבה, שהוא משקיע מהסביבה, הוא מבין שיש בזה תועלת.

גרשון פלג: אנחנו מדברים הרבה על פקיחת עיניים.

גרשון פלג: תסתכלו על מקום כזה כמו עמק הצבאים, אם נדבר על ירושלים, או המקום הזה, ותראו מה יש בגן.

גרשון פלג: מה שאנחנו נותנים לכם היום זאת דוגמה למה שאנחנו עושים.

יצחק גלנטי: מדהים אותי לחשוב שכפי שהגדרת את זה, שזה טבע ועירוני כי המילה טבע ועירוני לא תמיד מסתדרות ביחד.

יצחק גלנטי: מדובר בפינת חמד שכל הרעש והזיהום הסביבתי לא מגיע אליה.

גרשון פלג: בנקודה זאת אני מעביר את השרביט לאמיר שהוא ההוגה והיוזם.

אמיר בלבן: בוקר טוב לכולכם וברוכים הבאים.

אמיר בלבן: הפרצופים מוכרים למרות שבדרך כלל לא ראינו אותם כאן, אבל יכול להיות שזאת תחילתה של ידידות נפלאה.

גרשון פלג: תראו את הכלי הזה.

גרשון פלג: היום יש המון בקבוקים זרוקים בוואדיות וכשאנחנו יוצאים עם הילדים כאשר אנחנו מטיילים אתם ומדריכים אותם, הם קושרים את זה על התרמיל, וכאשר מוצאים בקבוק, מבריגים לתוכו כי לתוך התרמיל אי אפשר להכניס את הבקבוקים.

גרשון פלג: אנחנו מוכרים את זה ב-12 שקלים ומי שקונה, תורם אחרי כן לטובת שביל סובב כינרת.

גרשון פלג: אנחנו עושים את זה יחד עם חברת שורש.

גרשון פלג: תולים את זה על התרמיל, וכדי שזה לא יתנדנד קושרים את זה למטה עם החוט הזה, ואם מוצאים איזה קוטר בקבוק חריג, זה מהווה מעין לאסו.

יצחק גלנטי: זה רעיון.

יצחק גלנטי: אתם עדים שאני מוציא עכשיו 12 שקלים ורוכש את זה.

גרשון פלג: אתה יכול לקחת את זה ולהעביר את זה הלאה למישהו שיעשה שימוש מושכל.

גרשון פלג: אתה לא צריך לשמור את זה אצלך.

אמיר בלבן: אני רוצה לברך אתכם בבואכם תחנה לחקר ציפורי ירושלים.

אמיר בלבן: זה בעצם אתר הטבע הקהילתי העירוני הראשון של החברה וראשון אנחנו מקווים מבין רבים שיקומו גם בירושלים וגם בערים אחרות.

אמיר בלבן: התפקיד של התחנה היא לזהות תשתית טבעית שנמצאת בתוך העיר, שהיא בעלת ערך, ולמקסם את האפקט הציבורי שלה.

אמיר בלבן: זה שיש פה אתר נדידת ציפורים מאוד חשוב, זה טוב ויפה לשומרי הטבע, אבל אם הציבור לא נהנה ממנו בעיר, הסיכוי לשמור עליו הוא מאוד קטן.

אמיר בלבן: בעצם מה שעשינו כאן, פיתחנו כאן איזשהו מנגנון שהופך משאב טבע לנכס עירוני, למקום שמשרת את תושבי העיר ומספק שירותי סביבה כאלה ואחרים.

אמיר בלבן: את הפעילות אני אציג יחד עם קבוצה של מתנדבים.

אמיר בלבן: היה אמור להיות כאן גן ילדים של חינוך מיוחד שהיה אמור לבוא לביקור, אבל הביקור בוטל.

אמיר בלבן: מבחינתנו התחנה עובדת איך שלא תהיה.

אמיר בלבן: תעזור לי בפעילות המחקר נערה נחמדה בשם נעמה בלבן, אביב, מיכאל, כמה גמלאיות חביבות – גרדה ורותי – שעוזרות לנו בעבודה היום יומית.

אמיר בלבן: מה שאתם רואים כאן זה מה שנקרא בעלי עניין, ואנחנו קוראים להם מחזיקי מניות בתחנה לחקר ציפורי ירושלים.

אמיר בלבן: יש להם אינטרס מאוד מאוד חזק שהמקום הזה יפעל וזה ממניעים אנוכיים אמיתיים, מכיוון שהם מאוד אוהבים טבע ומקום כזה מספק להם, תושבי העיר, חוויה שכדי ליהנות ממנה בתפיסה הישנה צריך לנסוע אל מחוץ לעיר, אל הגליל, אל הגולן, לאילת.

אמיר בלבן: כאן במרחק הליכה מהבית, במרחק קצר מהכנסת, יש לנו אתר שמספק חוויית טבע שהיא מאה אחוזים טבע.

אמיר בלבן: הסיפור התחיל לפני 13 שנים.

אמיר בלבן: קבוצה של חובבי צפרות שעוסקת בנושא פרסה רשתות בבוקר אביבי, ב-14 במרץ אם אני זוכר נכון, ואחת הציפורים שנלכדה ענדה טבעת אלומיניום קטנה כמו זאת על הרגל והיה כתוב עליה מוזיאון שטוקהולם.

אמיר בלבן: ראו זה פלא, ירושלים, מקום נידח במזרח התיכון, נותנת שירותי סביבה לציפור שמגיעה משוודיה.

אמיר בלבן: אנחנו מדברים היום על תפיסה סביבתית גלובאלית וכשאנחנו מדברים על ציפור שנודדת מאירופה לאפריקה, עוצרת לתדלוק פה בישראל, ולא רק פה בישראל אלא במרכז ירושלים בקריית הלאום, בין הכנסת לבית המשפט העליון.

אמיר בלבן: מסתבר שאי אפשר לומר את זה רק על אותה ציפור מכיוון שמדובר ב-500 מיליון ציפורים שנודדות מעל מדינת ישראל פעמיים בשנה, פעם באביב ופעם בסתיו.

אמיר בלבן: המיקום שלנו הוא מיקום אסטרטגי בין שלוש יבשות ולכן כל ציפור שעושה את המסע הזה ורוצה לתדלק באמצע, לפני המעבר של הסהרה באביב או אחרי החצייה של הסהרה בסתיו, החורש הים תיכוני שאתם רואים פה, הפרות של הקטלב שעומדים עכשיו להבשיל – הם כרגע ירוקים אבל בעוד חודש הם יאדימו – הם מהווים פרסומת לכל ציבור נודדת לבוא ולאכול אותם.

אמיר בלבן: בשקיות האלה – ותכף תבינו למה – הציפורים האלה מעניקות שירות חזרה.

אמיר בלבן: כלומר, יש לנו פה יחסי גומלין מאוד מעניינים שאנחנו חוקרים אותם כאן בתחנה.

אמיר בלבן: כאן יש לנו שקית ובתוך השקית הזאת יש ציפור.

אמיר בלבן: מחקר לרוב נעשה במקומות רחוקים.

אמיר בלבן: אנשים כמונו עובדים בתחנות מחקר נידחות, לא עוסקים בקהל, העניין שלנו הוא טבע, מחקר, רוצים לאסוף נתונים, לנתח, לכתוב מאמרים, אבל כאן קורה משהו אחר.

אמיר בלבן: אנחנו בסיטואציה שהיא מעין תיאטרון.

אמיר בלבן: הכוכב, הציפור, המגשר, לצורך העניין החוקר, ואתם כבר מבוגרים אבל כאשר יושבת כאן כיתה של ילדי גן, אין הבדל בין זה מבחינת העמדה ליובל המבולבל.

אמיר בלבן: אני לצורך העניין כמו קוסם, מחזיק ציפור בשקית והילדים כבר משתגעים, הם רואים את הקפיצות האלה והתגובות הן אמוציונאליות, האם היא בסדר, תראה וכולי.

אמיר בלבן: בכלים האלה אני מתחיל לפתח את הסקרנות ואני מושך אותם אבל אני עושה מחקר ותראו איך המחקר פתאום הופך לכלי חינוכי ממדרגה ראשונה.

אמיר בלבן: ברגע שהציפור יוצאת זאת הזדמנות עבורי לתפוס את אותה תשומת לב ולחבר את הילדים לאותו משאב טבע.

אמיר בלבן: כולכם ודאי מכירים את הציפור.

יצחק גלנטי: אנקור.

אמיר בלבן: אנקור בשמו הוותיק ועכשיו דרור.

אמיר בלבן: הדרור הזה הוא דרור בית והוא ציפור מאוד נפוצה בארץ, אבל דעו לכם שבאירופה היום מושקעים תקציבים ממשלתיים רבים כדי לברר מדוע הדרור הזה נעלם.

אמיר בלבן: ציפורים הרבה פעמים משמשות כאינדיקאטור, כסמן סביבתי, וזה כמו אותם כורים שירדו למכרות, ירדו עם כנרית, כאשר כנרית מפסיקה לשיר, כדאי שיצאו.

אמיר בלבן: אם בעיר הדרור נעלם, כדאי שנבדוק מדוע.

אמיר בלבן: מה שבינתיים התגלה שבערים אירופאיות רבות רמת הבנייה או סטנדרט הבנייה הופך לכזה מדויק שדרור הבית שחובב סדקים ושם הוא בונה את הקנים שלו, לא מצליח לקנן.

אמיר בלבן: אז האוכלוסייה צונחת.

אמיר בלבן: למזלנו סטנדרט הבנייה בארץ עדיין כזה שהדרורים לא רק שהם חיים אלא הם משגשגים.

אמיר בלבן: מספר הטבעת – AB 222 80 – הדרור הזה, מדרור בית אלמוני הפך כרגע לבעל זהות.

אמיר בלבן: יש לו מספר כאשר ה-AB הוא גודל הטבעת, והמספר הוא מספר סידורי, ומהרגע בעזרת הפלייר העדין הזה אני עונד לו טבעת על הרגל והרי הוא מטובע לכל חייו.

יצחק גלנטי: זה לא מפריע לו לגדול.

אמיר בלבן: הדרור, ברגע שהוא פורח מהקן, סיים את תהליך הצמיחה שלו והוא הגיע לממדים הגדולים שלו.

אמיר בלבן: הדרור הזה הוא דרור בית צעיר שבקע לפני שלושה שבועות.

אמיר בלבן: 3 זה קוד, 0 זה ביצה, 2 גוזל בקן, 3 זה פרחון, פרח זה עתה מהקן.

אמיר בלבן: יש לנו פה דרורים בגילאי 9, דרורים שהגיעו לגילאי 10 ו-12 שנים ואת זה אנחנו יכולים לדעת אך ורק בעזרת תהליך המחקר.

אמיר בלבן: הרווח הנקי הוא הדברים האלה.

אמיר בלבן: כלומר, אנחנו לומדים איך המערכת הטבעית מתפקדת בעיר, אבל זה הערך המוסף.

אמיר בלבן: כך גם הצלחנו לשכנע את מקבלי ההחלטות, אם זה האוצר, מינהל מקרקעי ישראל, לסייע לנו ולקבל את השטח לידינו.

אמיר בלבן: כדי לשכנע את האוצר עם זה אין לי סיכוי, אבל עם זה עדיין זה אפשרי.

אמיר בלבן: יש עוד כמה פרות קדושות שעוד לא שחטנו במדינה.

אמיר בלבן: אחד הדברים שאני רוצה לדעת הוא המצב הגופני של הציפור.

גרשון פלג: היו כאן אנשי מינהל מקרקעי ישראל בפעילות כפי שאתם עושים ואחרי כן הם אמרו שזה שווה את העניין.

גרשון פלג: הסתכלו על זה לא כנדל"ן אלא כעל ערך מוסף חינוכי.

אמיר בלבן: כאשר אנחנו מדברים עם ילדים או קהלי יעד שונים אנחנו שואלים, כפי שאני שואל אתכם, אם מישהו יודע להעריך את המשקל של הציפור הזאת.

יצחק גלנטי: בסביבות 100-150 גרם.

אמיר בלבן: לרוב אנשים אין תחושה למשקל הציפור.

אמיר בלבן: הציפור הזאת לא נודדת והיא מאוד כבדה.

אמיר בלבן: כשאנחנו שואלים הורים, בדרך כלל כולם מזייפים ואלה שמדייקים, יש להם שתי אופציות, או שהם בענייני יהלומים או סוחרי סמים כי אז גם עובדים על אותן מאזניים.

יצחק גלנטי: אני לא פה ולא פה.

אמיר בלבן: אנחנו יכולים לארגן הדרכה לכל קהל יעד.

אמיר בלבן: הצלחתי להצחיק אתכם באיזשהו עניין והחכמה היא בעצם לפתח תוכן שהוא מדעי ויבש ביותר – גיל, משקל, מידה, דברים שהם טכניים לחלוטין – ולחבר אותו למציאות של קהל היעד.

אמיר בלבן: עוד לא חשבתי על אופציה של חברי כנסת, אבל יכול להיות שאני אפתח כאן משהו.

אמיר בלבן: יש לנו כאן דרור בית וחשוב להבין שיש לנו כאן הזדמנות לדבר על תופעות שלקוחות מעולם החי, על התאמה של מקור לסוג מזון.

אמיר בלבן: הכול בסיסי ואין כאן היי-טק.

אמיר בלבן: מדובר בחתיכת נייר מנויילן, משקל, סרגל, והכי חשוב זאת העובדה שמי שרוצה לקחת חלק בהרפתקה הזאת, מוזמן.

אמיר בלבן: מי שעובר כאן בשביל, נכנס, מתיישב, הפעילות היא ללא תשלום.

אמיר בלבן: מישהו רוצה לשחרר דרור?

אמיר בלבן: שחרור הציפור הוא אחד הקטעים הכי נחמדים בעבודה שלנו כי לשחרר ציפור זה תמיד משובב ילד ותמיד יש ילדים שרוצים לשחרר אותם.

אמיר בלבן: צריך לזכור שהאדם במקור הוא צייד, ולכן כאשר אנחנו משחררים ציפור, חייבים להושיט את היד בצורה כזאת.

אמיר בלבן: בהתחלה, היינו משחררים ציפור ועוד לפני שהיא הייתה מספיקה לברוח, היד הייתה נסגרת באופן אינסטינקטיבי.

אמיר בלבן: אנחנו תמיד מקפידים להחזיק את היד.

קריאה: מומלץ.

אמיר בלבן: ראיתם שהחבר'ה יצאו ועשו סיבוב בין הרשתות.

אמיר בלבן: אנחנו מגיעים לכאן בשעה מאוד מוקדמת בבוקר, עוד לפני הזריחה, ואנחנו פורשים רשתות מיוחדות שעוד מעט גם ייסגרו והשטח חוזר כולו לרשות הציפורים.

אמיר בלבן: זאת אומרת, בעצם אנחנו מבקשים מספר דקות מזמנה של הציפור, אנחנו שואלים אותה איפה היא מסתובבת, והנה המספר.

אמיר בלבן: מספר 3 שהרשת הזאת נמצאת בו, באתר הזה אנחנו יודעים איזה עצים ומה קורה מבחינה ביולוגית סביב זה.

אמיר בלבן: כלומר, אנחנו רואים אינדיקציה מספרית וזה כמו רייטינג, איזה עץ פופולרי באיזה תאריך, מה הוא מניב, ואז הניהול של השטח הוא בהתאם לצרכים של הציפורים.

אמיר בלבן: אם אנחנו רואים שבחודש אוגוסט יש ביקוש מאוד גדול לתאנים, מכיוון שהציפורים זקוקות לתאנה כדי לנדוד דרומה לאפריקה, אנחנו דואגים לטעת תאנים.

יהודית גידלי: מה משקל הציפור?

אמיר בלבן: 26,9 גרם.

אמיר בלבן: שתי שקיות קצו'פ במקדונלנד.

אמיר בלבן: יש לי פה ציפור גדולה יותר שהיא אוכלת גם זרעים, גם מן החי וגם פרות.

אמיר בלבן: המקור שלה הוא רב-תכליתי, הוא חד והוא עבה בבסיס.

אמיר בלבן: את הציפור הזאת ודאי כולכם מכירים, זהו הבולבול.

אמיר בלבן: נאמר שזאת הציפור הלאומית דבר שיש עליו דיונים וויכוחים אבל ללא ספק זוהי הציפור שאנחנו בחנו כסמל התחנה ועשינו זאת מכמה סיבות.

אמיר בלבן: קודם כל, זאת ציפור מאוד עירונית.

אמיר בלבן: שנית, זאת ציפור שחיה במשפחות והיא שומרת נאמנות.

אמיר בלבן: חוץ מזה היא מסתובבת בחבורות, מאוד קולנית ומאוד חוצפנית ובכך מזכירה קצת את הישראלי, אבל היא גם מאוד חביבה, שגם זה טוב.

יצחק גלנטי: היא מחסלת לי את כל הפרות בגינה.

אמיר בלבן: היא אוהבת פרות וגם אנחנו הישראלים מאוד אוהבים פרות.

יצחק גלנטי: השם שלה הוא קצת קשה.

אמיר בלבן: בולבול בערבית זה זמיר וזה בסדר גמור.

אמיר בלבן: הקול שלה יפהפה.

אמיר בלבן: יש לה מנהג מגונה כי היא אוהבת לגנוב חומרי קינון מציפורים אחרות, לפעמים היא קצת מאפיונרית אבל אף אחד לא מושלם.

אמיר בלבן: עדיין בחרנו בה כציפור שמסמלת את התחנה, מכיוון שהיא כל כך בולטת בעיר וכל כך מצויה, ואנחנו מאוד גאים בכך.

אמיר בלבן: אם כן, יש לנו כאן בולבול, גיל 3, שומן 0, מספר טבעת CC36437.

יצחק גלנטי: איך קבעת את הגיל של הציפור?

אמיר בלבן: קבעתי גיל 3 כי הציפור הזאת בחילוף.

אמיר בלבן: כאשר ציפור יוצאת מה קן, היא עדיין מכוסה בנוצות הראשונות שלה.

אמיר בלבן: לא פלומה אלא כבר נוצות ראשונות שהיא עפה אתן, אבל אלה נוצות שחוקות, מלוכלכות מהקן, ועכשיו, לקראת הסתיו, היא רוצה כסות חדשה לגמרי, כמו שאנחנו מחליפים מלתחה לקראת החורף, כך גם היא.

אמיר בלבן: אנחנו רואים כאן את ההבדל בין נוצה חדשה, השחורה המבריקה, לבין האפורה הבלויה.

אמיר בלבן: זה סימן שהבולבול הזה הוא בולבול צעיר.

אמיר בלבן: עוד דבר שמאפיין את הבולבול והילדים נקרעים מצחוק כשהם אומרים שרואים את הבולבול של הבולבול.

אמיר בלבן: תסתכלו, זאת הציצית הזאת.

אמיר בלבן: כאשר נושפים על הבולבול של הבולבול, הוא עושה ככה.

אמיר בלבן: תסתכלו.

אמיר בלבן: כאשר מדברים על הבולבול, בעיקר עם בני הנוער, יש פה התרגשות רבה.

אמיר בלבן: זוהי ציפור שיש לה תפקיד מאוד חשוב במערכת הטבעית.

אמיר בלבן: הבולבול הזה שבא מהשקית, שימו לב לכתמים האלה.

אמיר בלבן: הכתמים האלה הם הלשלשת של הבולבול.

אמיר בלבן: הוא אוכל את כל הפרות האופייניים שיש לחורש הים תיכוני.

אמיר בלבן: ציפורים לא יודעות להתאפק, הן מלשלשות כשהן ממריאות וזאת כדי לשחרר משקל ותמיד בלשלשת שלהם יש זרע.

אמיר בלבן: הנה, אתם רואים את כל הזרעים הקטנים שהציפורים האלה מפיצות.

אמיר בלבן: זה נקרא סימביוזה, יחסי גומלין בין ציפור לצמח, זה נותן לשני שירות וזה קורה בצורה יפהפייה.

אמיר בלבן: לכן הקשר הזה הוא קשר שאם אנחנו לא מבינים אותו אנחנו לא יכולים לנצל אותו ולא יכולים לשמר אותו.

אמיר בלבן: נראה אם זה זכר או נקבה.

אמיר בלבן: נמדוד לו את הכנף.

אמיר בלבן: לדעתי זאת נקבה.

אמיר בלבן: 88 כנף.

אמיר בלבן: בבולבולים אפשר להבדיל בין זכר ונקבה רק לפי אורך הכנף.

אמיר בלבן: אורך הזנב הוא 85.

אמיר בלבן: אני אשאל אתכם חידה.

אמיר בלבן: מה יש רק לציפורים?

אמיר בלבן: גם לזבוב יש כנפיים.

אמיר בלבן: יש גם דגים עם מקור.

אמיר בלבן: מה יש רק לציפורים?

אמיר בלבן: אל תדאגו, זה מביך מאוד ואפילו מורים לביולוגיה לפעמים עומדים כאן פעורי פה.

אמיר בלבן: רק לציפורים יש נוצות.

אמיר בלבן: בגלל השימוש בנוצות קם ארגון שהוא אחד מארגוני הטבע הגדולים בעולם על ידי כמה גברות מבוסטון שנמאס להן מהעובדה שהליבנית האמריקאית הולכת ונכחדת בגלל האופנה המגונה של השימוש בנוצות.

אמיר בלבן: מדובר בארגון ציבורי גדול שמנכס שטחים לטובת הציבור כדי שיוכל ליהנות ממשאבי טבע.

אמיר בלבן: הנקודה הזאת מאוד חשובה מכיוון שהשטח הזה שאתם יושבים בו, להבדיל משטחים איכותיים אחרים בירושלים, הכניסה אליו היא חופשית, הוא שצ"פ והוא שומר על מעמדו כשצ"פ.

אמיר בלבן: הציפור הזאת חוזרת חזרה למשפחתה.

אמיר בלבן: היא צעירה.

קריאה: יש לכם קשר עם תחנות בחוץ לארץ?

אמיר בלבן: בהחלט.

אמיר בלבן: מכתב נחמד הגיע בדואר.

אמיר בלבן: אני מראה את זה לילדים.

אמיר בלבן: החלטנו למסגר מכתב כי היום ילדים לא יודעים מה זה מכתב והכול מגיע במחשב.

אמיר בלבן: המכתב הזה הוא משנת 2001 וכך הוא הגיע.

אמיר בלבן: 12 למאי 2001, אורסולה, ורו, אסטוניה.

אמיר בלבן: קו אורך – 57.53, רוחב – 26.49 והמכתב נכתב לנו בלשון צפרית עשירה ביותר.

אמיר בלבן: שלח לנו את המכתב צפר שהוא כנראה מנהל תחנה כמוני.

אמיר בלבן: ציפור שאנחנו קיבלנו שבועיים לפני כן כאן בירושלים נמצאה שם חולה ומתה יום למחרת.

אמיר בלבן: אנחנו מקבלים כאן 10,000 ציפורים בשנה וזה רק מה שאנחנו מצליחים לתפוס.

אמיר בלבן: הציפור הזאת שוקלת 7 גרם.

אמיר בלבן: כשאנחנו באים לשמור על מין מסוים, לא מספיק לשמור על היער בו היא מקננת באירופה אלא אנחנו חייבים גם לשמור על התחנות בדרך.

אמיר בלבן: הרבה פעמים שואלים אותנו אם הציפורים לא בורחות מכאן, אבל עובדה.

אמיר בלבן: ירקון צעיר, זכר צעיר שבקע בחודש האחרון, פרח בחודש האחרון, נתפס כבר פעם שנייה.

אמיר בלבן: כלומר, עדיין, על אף שלכדנו אותו והוא אצלנו ביד, הוא אומר שזה שווה את המחיר.

אמיר בלבן: אתם תכף תראו את החמניות שהם מקבלים, את האגם שהם מקבלים.

אמיר בלבן: זה קאונטרי קלאב לציפורים ואתם תשמעו גם כי המקום הומה בקולות ציפורים.

יהודית גידלי: יש לכם מגדיר?

יהודית גידלי: אנחנו הרי לא מכירים.

אמיר בלבן: בוודאי, יש לנו מגדיר ואפשר למכור לכם מגדירים, או מגדיר לילדים או מגדיר למבוגרים.

אמיר בלבן: זה עולם ומלואו.

אמיר בלבן: אני רוצה לומר לכם שבעולם המערבי יש היום מעל 18 מיליון צפרים רשומים פעילים ואם עושים איזשהו חתך מבחינת גילאים, אנחנו רואים שהחלק העיקרי הוא מבוגרים, הרבה מאוד גמלאים שעוברים את שלב הספורט האינטנסיבי ובוחרים או בגולף או בצפרות, או שמדובר בבני נוער שנכנסים לעניין הזה והם שומרי הטבע של העתיד.

אמיר בלבן: כלומר, החבר'ה שאתם רואים יושבים כאן הם אנשים שבניכם ונכדיכם יפגשו בתחנות טבע עירוני בכל רחבי הארץ בעשורים הקרובים וזאת הכוונה.

אמיר בלבן: כשהוא יוצא, הוא לפעמים משמיע קול יפהפה.

אמיר בלבן: לתחנה יש שתי רמות של מבקרים.

אמיר בלבן: הרמה הראשונה, וזה בעצם הרעיון, מבקרים שנכנסים לכאן כמו שהם נכנסים לכל גן ציבורי.

אמיר בלבן: אותם קשה לנו לספור, אבל בכל רגע נתון אתם תראו כאן אנשים יושבים וצופים בטבע בתוך העיר.

אמיר בלבן: אני יכול לומר לכם שבשבת יש לנו שיא מבקרים וזה היום שמגיעים הכי הרבה מבקרים אקראיים.

אמיר בלבן: מי שיודע, יודע ומגיע לכאן מוקדם, ומי שלא, נכנס, נשרט ואז חוזר.

אמיר בלבן: יש לנו עוד קבוצה שהיא קבוצה משלמת.

אמיר בלבן: הקבוצה משלמת עבור השירות של המדריך.

אמיר בלבן: כלומר, יש לנו מנגנון – אתם יכולים לראות בדף המידע – להזמין מפגש עם חוקר או חוקרת, לקבל פה הדרכה, שעה עד שלוש שעות, ואז הם מבלים בוקר או אחר הצהרים בנושא טבע עירוני.

אמיר בלבן: יש לנו בשנה 1,400 ימי הדרכה בנושא של תחנת הצפרות וטבע עירוני כללי בירושלים.

אמיר בלבן: אתם רואים את נעמה, היא מתנדבת והיא עם חולצת עמק הצבאים.

יהודית גידלי: יש גם צבאים?

אמיר בלבן: חבל על הזמן.

אמיר בלבן: עמק הצבאים הוא אתר הטבע העירוני הבא שאנחנו מקימים והוא כבר מתפקד מבחינה ציבורית אלא שחסר להשלים את תהליך התכנון.

אמיר בלבן: כבר הגשנו תוכנית לוועדה המחוזית ואפילו קיבלנו מספר של מאפיונרים.

אמיר בלבן: בנוסף לזה, ברגע שיהיו לנו היתרים, אנחנו צריכים להביא את התורמים הגדולים.

אמיר בלבן: הקמתו של הפרוייקט הזה מבחינת תשתיות שהן כולן תרומות הוא סדר גודל של חצי מיליון שקלים לשיפוץ המחסן הישן לתחנה, המסתור וכולי.

אמיר בלבן: יש לנו עכשיו עוד 250 אלף דולר למרכז המבקרים שיקום במחסן שמאחוריכם.

יהודית גידלי: כמה זמן זה יחזיק?

אמיר בלבן: אני מעריך שהנכדים שלי יבואו לטייל בעמק ויקבלו הדרכה איכותית על ידי החברה להגנת הטבע.

יהודית גידלי: אני הייתי בסיור בעמק הארזים וחשבנו שנצליח לעצור שם את הכביש, אבל זה לא קרה.

אמיר בלבן: רק להזכיר לך שכביש 9 טרם נפתח והסיבה שבית המשפט עצר את הפתיחה – וזה תקדים – בגלל שאנחנו הצבענו על העובדה שהמעברים לא שמישים כי לא גידרו אותם.

אמיר בלבן: אנחנו אנשי שמירת טבע ואנשי חינוך, ואם אנחנו לא אופטימיים בבסיס, אין לנו יכולת בכלל לתפקד.

אמיר בלבן: גם אם כביש 9 נסלל, עדיין אנחנו צריכים לראות איך אנחנו ממתנים את ההשפעה שלו והופכים את העיר – וזה הרעיון מאחורי העבודה שלנו – לעיר שמקיימת מערכות טבעיות.

אמיר בלבן: בעבור זה יש 50 אלף משפחות חברות בחברה להגנת הטבע והן משלמות 13 שקלים לחודש, כדי שגרשון ינהל ויתווה את המדיניות הזאת, וכדי שאנחנו אנשי השטח נדאג לתפוס שטחים כאלה ולהשמיש אותם לציבור ולהיות נאמנים עבור הציבור.

גרשון פלג: אנחנו חשבנו שיכעסו עלינו בגלל אי פתיחתו של כביש 9 כי אנשים עומדים בפקקים אבל אמרנו שפעם אחת נעשה את זה, ואם הלקח יילמד, זה טוב.

גרשון פלג: אני חושב שהלקח נלמד.

גרשון פלג: גם אנחנו מחפשים לעשות איזו עסקה לשחרר את הכביש, שרק יבטיחו לנו, שייתנו לנו התחייבות או משהו כזה.

יהודית גידלי: זה לא יקרה.

יהודית גידלי: אם לא עושים את זה עכשיו, זה לא יקרה.

גרשון פלג: אם לפחות ייתנו לנו ערבות כי אנחנו לא רוצים לגרום סבל.

אמיר בלבן: זה נסגר גם בלי ערבות.

אמיר בלבן: קיבלתי אתמול את טיוטת ההסכם.

גרשון פלג: העובדה שגם משרד המשפטים וגם משרד הפנים הלכו אתנו כאן למרות שהיינו משביתי שמחה שאפשר היה מאוד לכעוס עלינו.

אמיר בלבן: כועסים וזה בסדר.

אמיר בלבן: כועסים חזק מאוד.

אמיר בלבן: לא הציבור.

יהודית גידלי: הציבור מבין את זה.

אמיר בלבן: שר הטבעות היא חוברת שנותנת לי מידע איזה גודל טבעת מקבלת כל ציפור.

אמיר בלבן: לכן אנחנו קוראים לזה שר הטבעות.

אמיר בלבן: אני מחפש פה שלדג לבן חזה.

אמיר בלבן: לבן החזה הוא בעצם עוף ששייך לבתי גידול דגים ולהבדיל משלדגים אחרים שניזונים אך ורק מדגים, לבן חזה חורג מהמנהג והוא מסוגל לצוד גם סרטנים, גם לטאות, גם נחשים, ולכן הוא השלדג הנפוץ ביותר שיש לנו בירושלים מכיוון שהוא מסתדר גם בגנים ציבוריים.

אמיר בלבן: בעולם החי יש חוק כיפה אדומה והחוק הזה אומר שהאיבר המפותח ביותר, יש לו תפקיד מאוד משמעותי בביולוגיה של בעל החיים.

אמיר בלבן: קוראים לזה חוק כיפה אדומה כי כיפה אדומה שאלה את הזאב למה עיניים כאלה גדולות, כדי לראות אותך, ולמה שיניים כאלה גדולות, כדי לטרוף אותך.

אמיר בלבן: למה המקור של השלדג כזה גדול?

אמיר בלבן: הוא צריך לשלות או מהמים או מהבוץ והוא גם כלי שהוא כמו צלצל, צלצל שעומד על עץ, צולל פנימה, או לתוך המים או ליבשה, ותופס את הטרף שלו, והרגליים כדי לעמוד על ענף קטן ולכן הרגליים שלו מאוד מאוד קטנות.

אמיר בלבן: אלה טבעות קצת יותר גדולות ואלה בדרך כלל הטבעות הנפוצות.

אמיר בלבן: לבן החזה או כל השלדגים כשהם שולים דגים מהמים, יש להם בעיה כי לפעור את המקור בתוך המים זאת בעיה.

אמיר בלבן: צללתם פעם עם פה פתוח?

אמיר בלבן: לא מומלץ, אבל השלדג חייב לפעור את המקור כדי לתפוס את הדג.

יהודית גידלי: בטבעת יש גם תאריך?

אמיר בלבן: לא, רק מספר וכל הנתונים נרשמים במחשב או במחברת ולאחר מכן עוברים למחשב.

יהודית גידלי: על הטבעת יש שם?

אמיר בלבן: אוניברסיטת תל-אביב, ישראל.

אמיר בלבן: אתם יכולים לראות כאן טבעת גדולה וזה מספיק כדי שמכתב יגיע אלינו.

אמיר בלבן: איך לבן החזה דואג שהמים לא יחדרו לו ללוע.

אמיר בלבן: אני אפתח לו את המקור בעדינות.

אמיר בלבן: הלשון משמשת כשסתום ויודעת להיסגר כאשר המים חודרים.

אמיר בלבן: כאשר המים חודרים, הם דוחפים את הלשון פנימה והלוע נסגר.

יצחק גלנטי: אני מבין שרק גורם אחד מטבע את הטבעות האלה.

אמיר בלבן: כן, זה בעצם מרכז הטיבוע הישראלי שהוא משותף לחברה להגנת הטבע ולרשות הטבע והגנים.

אמיר בלבן: זה מרכז שהיום הוא בבעיה מאוד קשה כי אין כסף לדברים האלה ובעצם הכול נעשה על ידי מתנדבים.

אמיר בלבן: אם מישהו רוצה להרגיש את הפער שיש במקור, מוזמן לחוש עם האצבע.

אמיר בלבן: זה ממש סכין.

אמיר בלבן: לבן החזה הוא צעיר כי החזה שלו עדיין מלוכלך וכך גם נוצות הגב שהן עדיין לא בצבע הטורקיז המלא.

אמיר בלבן: זה באמת אחד הדברים המדהימים.

אמיר בלבן: דבר מעניין הוא שהקול שלו איננו ערב ואצל ציפורים, וגם אצל בני האדם, כאשר תכונה אחת חלשה, יש מנגנון שהוא טבעי והוא מפצה.

אמיר בלבן: אם אין לנו מראה טוב, יהיה לנו קול יפה.

אמיר בלבן: כשאני הייתי ילד, כל ילד ידע מה זה בולבול, מה זה שרקרק, קיבלנו דן חסכן מהבנק, הבנק נתן לנו מגדיר ציפורים, אבל איפה הזמנים האלה שבנק יתעסק בערכים.

אמיר בלבן: אני שואל את השאלה ואתם דווקא קהל יעד מצוין לשאלה הזאת.

אמיר בלבן: איך אנחנו מאלצים את כל התהליך הזה של הפרטה, פוקוס על כלכלה, על כסף ועל ממון, לחזור חזרה לא לגמרי, אני לא תמים, אבל להטמיע מחדש את הנושא הערכי, דבר שהוא מאוד מאוד חשוב.

אמיר בלבן: אני מדבר על ערכים שהם משותפים לכולנו וטבע שייך לכולנו והאחריות היא של כולנו, ולא משנה אם מדובר ביהודי, נוצרי, מוסלמי, חילוני, בן 6 או בן 60.

אמיר בלבן: לכן המכנה המשותף הזה הוא מאוד חשוב.

אמיר בלבן: כנף - 122, זנב – 82.

אמיר בלבן: גיל שלוש.

אמיר בלבן: שומן אפס.

אמיר בלבן: משקל – 50 גרם.

אמיר בלבן: הוא רוצה כאן לאכול הרבה מאוד צפרדעים.

אמיר בלבן: המזון החביב על לבן החזה אצלנו בתחנה זאת צפרדע הנחלים וכאלה יש בשפע.

אמיר בלבן: הציפור כמעט במשקל של עורב קטן או עורבני.

אמיר בלבן: זה השלדג הכי גדול בארץ ואני חייב להודות שמאז הקמנו את בית הגידול, אותו נצא לבקר, השלמנו את סיירת השלדגים בארץ.

אמיר בלבן: יש לנו בארץ שלושה מיני שלדגים: פרפור עקוד שחי בעיקר במישור החוף ובנחלים האיתנים שעדיין יש בהם דגה, ואני אומר עדיין כי לא בכולם יש, אחד מהם עלה ונלכד פה בתחנה, תפסנו אותו אחרי עונת הקינון.

אמיר בלבן: זה פרח מהקן לפני שבועיים בערך ועדיין האכילו אותו בחוץ.

אמיר בלבן: עכשיו הוא בדד והוא צריך להסתדר בעצמו.

אמיר בלבן: הבריחה הזאת, בלעדיה, הסיכוי שלו לשרוד בטבע, אצל הצעירים אחוזי ההצלחה הם מאוד מאוד נמוכים.

אמיר בלבן: עכשיו אנחנו נשחרר אותו.

יצחק גלנטי: תן לי את הכבוד.

אמיר בלבן: אנחנו יוצאים עכשיו למסע ארוך אל אחת מפינות החמד של ירושלים.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לספר לך שהראשון בעת החדשה שאסף ציפורים בירושלים היה סבא רבא שלי.

מיכאל מלכיאור: שמו היה שונסטיין וקראו לו דוקטור דוליטל של ישראל.

מיכאל מלכיאור: הוא עלה לארץ, קודם הוא היה בדנמרק ואחר כך בדרזדן, ובתחילת שנות ה-30 הוא עלה לארץ.

מיכאל מלכיאור: קודם הוא היה בתל-אביב והיו לו חיות בבית, את כל החיות, כולל אריות שהוא קיבל מגן החיות בקהיר.

מיכאל מלכיאור: אחר כך החליטו בעיריית תל-אביב לקחת לו את החיות ואז הקימו את גן החיות שהיה על בסיס החיות שלו.

מיכאל מלכיאור: הוא היה מאוכזב מכל התהליך ולכן עבר לירושלים.

מיכאל מלכיאור: כאן היה לו בית קטן בבית הכרם עם גינה גדולה רק עם ציפורים והיו לו כל מיני זנים שלא היו אף פעם בארץ.

מיכאל מלכיאור: כל הירושלמים הוותיקים מספרים לי שהם היו באים בקיץ וזה היה בילוי הקיץ שלהם.

מיכאל מלכיאור: דמי הכניסה הייתה שקית של גרעינים.

מיכאל מלכיאור: הם היו באים ומבלים שם ימים שלמים עם הציפורים.

מיכאל מלכיאור: הזאולוגיים מספרים לי עליו דברים מדהימים, איך למשל הוא שיחד את המוכס הבריטי בכניסה לארץ עם שני ציפורים כדי שהוא יוכל להכניס את הכול.

אמיר בלבן: בואו נלך למסתור.

אמיר בלבן: אני רוצה לברך אתכם אל המסתור.

אמיר בלבן: מסתורים לקוחים מעולם של תרבות סביבה רחוקה.

אמיר בלבן: בדנמרק יש לא מעט מסתורים ושמורות בכל מיני מקומות, אבל בארץ אפשר לספור מסתורים על יד אחת.

אמיר בלבן: יש קצת בחולה, קצת באילת, אבל כחלק מהתרבות הנופית שלנו, זה משהו חדש לגמרי.

אמיר בלבן: כשהקמנו את התשתית הזאת באו וצחקו עלינו.

אמיר בלבן: אמרו לנו שאין סיכוי שילדים בכיתה ג' מגילה ישבו בדבר כזה רגע אחד ויהיו בשקט.

אמיר בלבן: אנחנו אמרנו שיחכו ויראו.

אמיר בלבן: זה לא רק שילדים – ולא משנה מאיפה, אם הם מאום אל פאחם או מבית הספר ליד האוניברסיטה או מכל בית ספר שלא יהיה – אם מבינים את עיקרון השימוש במקום הזה, אנחנו לא מצליחים לתלוש אותם מכאן.

אמיר בלבן: כשאנחנו צריכים לעבור לתחנה הבאה, הם אומרים עוד קצת, עוד רגע, עוד.

אמיר בלבן: כל רגע שיושבים כאן בשקט, לא מוציאים ידיים, לא מוציאים את הראש, הטבע מתגמל אותנו.

אמיר בלבן: אין פה אף ציפור בכלוב, התנאים טובים, אנחנו יוצרים את נקודות המפגש ואתם תראו איך אנחנו עושים את זה, והחוויה היא גדולה.

אמיר בלבן: מי שעושה יוגה יודע שאחרי אימון טוב הוא מרגיש היי וזה באמצעים טבעיים.

אמיר בלבן: כאשר יושבים כאן ואתם תכף תראו את קו הרקיע של הנחלאות ואת בית הגידול, זה מדהים.

אמיר בלבן: בואו, שבו.

אמיר בלבן: הסיפור של הבריכה הזאת התחיל לפני בערך 10 שנים.

אמיר בלבן: אנחנו גילינו שהציפורים מאוד אוהבות מים וגילינו את זה כאשר שמנו כאן חצי מזוודה עם טפטפת שממלאת אותה מים, ואז כל הציפורים הנודדות היו מגיעות לכאן.

אמיר בלבן: אמרנו שהרבה ציפורים נתפסות ליד המזוודה הזאת, ולכן הקמנו בריכה קטנה ואחרי שהקמנו את הבריכה הקטנה גילינו שזה עוד יותר טוב והגיעה לכאן גברת אמריקאית מקסימה שראתה את העבודה שלנו פה ואמרה שהיא רוצה להיות שותפה בעניין הזה.

אמיר בלבן: היא אמרה שהיא לא גרה כאן, היא לא יכולה להתנדב, אבל שאלה אותנו מה היינו רוצים כדי שהעסק יעבוד יותר טוב.

אמיר בלבן: אמרנו לה שהחלום שלנו הוא שילדים בירושלים, לפני שהם שומעים על החולה, הם יבינו מה המשמעות של בית גידול לח פה ליד הבית, במרחק הליכה מהנחלאות.

אמיר בלבן: כמה זה עולה?

אמיר בלבן: אמרנו.

אמיר בלבן: אמרה, קיבלתם.

אמיר בלבן: והנה אתם רואים את השלט שהיא הקדישה לכבוד חברה טובה שלה שהיא מחנכת.

אמיר בלבן: משפחה בשם נימני מניו-ג'רסי שהבינה את מה שאנחנו עושים כאן ועזרה לנו ועוזרת לנו בצורה יוצאת מן הכלל.

אמיר בלבן: והנה אנחנו יושבים כאן ליד בריכה שגילה שנה וחצי אבל אומר לכם את האמת שמגיעים לכאן אנשים וחושבים שהדבר הזה הוא מעיין סודי, וכבר תפסנו אנשים שבאים לטבול פה.

אמיר בלבן: לפני כמה זמן אחת המתנדבות המבוגרות התקשרה אלי ואמרה לי שיש איש ערום בבריכה.

אמיר בלבן: אתר טבילה.

אמיר בלבן: אנחנו אומרים להם שהמים מגיעים מבית הקברות, וזה פותר את הבעיה ויותר הם לא טובלים פה.

אמיר בלבן: המקום הזה הוא בעצם מקום מפגש בין בני אדם למשאבי הטבע.

אמיר בלבן: משאבי הטבע הם לא בהכרח ציפורים.

אמיר בלבן: הציפורים באות והולכות, יש להן מחזורי פעילות של כ-15 דקות וכל 15 דקות הן חוזרות, עושות כאן את שלהן וממשיכות הלאה, אבל כשאנחנו יושבים כאן ואנחנו מסתכלים על גוף המים, אנחנו רואים שני מינים של נימפאות, נימפאה לבנה מימין שמוצאה מאירופה ובצד שמאל הנימפאה הקטנה, התכולה, מוצאה שמאפריקה.

אמיר בלבן: בדיוק בצד שמאל על הענפים במים אתם רואים ציפור קטנה, שיחנית קטנה, ממש עד השפך של הנחל שעכשיו מרצדת ורוצה לנחות.

אמיר בלבן: זאת ציפור נודדת בדרכה לאפריקה.

אמיר בלבן: אני אבדוק אם היא מטובעת ואם היא מטובעת, זה מאוד ישמח אותי.

אמיר בלבן: לא, היא לא מטובעת אבל עוד מעט היא תטובע.

אמיר בלבן: זאת ציפור שדוגרת ביוון ותורכיה, היא סיימה את עונת הקינון ועכשיו ממש מתחילה את הנדידה דרומה.

אמיר בלבן: תראו איך היא מגיעה ומשתמשת בבריכת המים.

אמיר בלבן: היא פשוט יורדת, מחפשת מקום לשתות ולרחוץ בו.

אמיר בלבן: הנה אנחנו רואים כאן ללא משקפת ציפור קטנה שרוב בני האדם היו מתעלמים ממנה לחלוטין מכיוון שהיא קטנה ואפרורית, אבל בלי המקום הזה היא לא יכולה להשלים את המסע שלה.

אמיר בלבן: בעצם זה עומד לרשותכם 24 שעות ביממה.

אמיר בלבן: הנה להקת הדרורים וביניהם ירקון בוגר.

אמיר בלבן: אתם זוכרים שטיבענו ירקון צעיר, אבל תסתכלו כאן, בין השלישייה הזאת, עומד לו ירקון בוגר, ירקון יפהפה, משמאל לשולחן האכלה, ירקרק ויפהפה.

אמיר בלבן: הנה אתם רואים דוגמה לעוד ציפור שקודם ראינו אותה ביד ועכשיו אנחנו רואים אותה בטבע עושה את שלה, רואים אותה מפצחת זרעים, היא לא מפחדת מאתנו כי הציפורים רגילות לזה שבני אדם בתחנה נותנים את הכבוד ואת מרחב המחייה.

אמיר בלבן: הנה השיחנית מצקצקת שם, היא ממש מאושרת.

אמיר בלבן: אתם שומעים את ה-ציק, ציק, ציק.

אמיר בלבן: אלה קולות שמחה של שיחנית.

אמיר בלבן: משמאל לשולחן ההאכלה יש שחרור שמהלך, זאת נקבה, ואת כל זה אפשר לראות בלי משקפת.

אמיר בלבן: הוא מאוד יציב בירושלים ויש לו שירה נפלאה.

אמיר בלבן: עכשיו הם נבהלו וברחו, אבל הזרעים שאנחנו מפזרים כאן מאוד טעימים כך שמהר מאוד הם יחזרו למטה לפעילות.

אמיר בלבן: אתם רואים איך בעצם לוקחים את המשאב הזה, מתרגמים אותו למספר נקודות אינטרפרטציה בעזרת חוקר, אינטרפרטציה בעזרת תשתית בנויה, שזה כמו ספסל בגן ציבורי עם שילוט והסבר, כדי שאדם שלומד לעשות את זה, יוכל לעשות את זה באופן עצמאי.

יצחק גלנטי: המים כאן הם בסירקולציה?

אמיר בלבן: כן.

אמיר בלבן: זה מי ברז.

אמיר בלבן: יש לנו משאבה שמריצה את המים, מוציאה אותם מהפתח, המים מתחמצנים במפל, מסתננים, עוברים סינון בגרגר הנחלים שהוא מאוד טעים, יוצאים נקיים אל תוך הבריכה וחוזר חלילה.

אמיר בלבן: המים האלה הם מים מדהימים.

אמיר בלבן: תראו איך הם שקופים.

אמיר בלבן: הם עם סינון טבעי.

אמיר בלבן: החזון הוא שבירושלים יהיו יותר מאתר אחד ושבחיפה יהיו אתרים, בתל-אביב, בשדרות, בבאר-שבע, בכל הערים שיש בהם מספיק תושבים.

אמיר בלבן: הנה הצופית מגיעה לבקבוק השמאלי עם הפקק הלבן.

אמיר בלבן: צופית זכר באה לשתות מי סוכר שאנחנו מסדרים לה.

אמיר בלבן: חשוב לציין שהתחזוקה של האתר הזה ברמה העקרונית היא תחזוקה שמבוססת על מתנדבים.

אמיר בלבן: יש לנו ימי קהילה גם פה וגם בעמק הצבאים כאשר בעצם הפעילות הזאת מכוונת לחינוך המיוחד.

אמיר בלבן: אנחנו מבצעים כאן הכשרה של שתי קבוצות, האחת של שקל והשנייה של מרכז שיקום נוער, שבעצם לוקחים חלק כעוזרי מחקר, עוסקים בתחזוקה, עוסקים בקליטת קהל, ובעצם הם חלק בלתי נפרד מהעשייה של התחנה.

אמיר בלבן: כשהתחלנו לעבוד, בשלב מאוד מהיר הבנו שזה לא אתר טבע עירוני לבד ולכן התווסף המרכיב הקהילתי כי בלעדיו אין לנו הצדקה ציבורית משמעותית.

אמיר בלבן: כלומר, אי אפשר להפוך את זה לרשת, אי אפשר להפוך את זה למשהו שהוא מובנה בכל עיר מודרנית.

יהודית גידלי: צופית זה קוליברי?

אמיר בלבן: לא.

אמיר בלבן: הקוליברים מוגבלים רק ליבשת אמריקה הצפונית והדרומית.

אמיר בלבן: הצופיות בעצם שייכות למשפחה שנקראת נקטרינות.

אמיר בלבן: אלה ציפורים שהתפוצה שלהן היא מאסיה ועד אפריקה כאשר באפריקה יש חמישים מינים של צופיות שונות - דבר המהווה סיוט לכל צפר – יפהפיות, מאוד דומות ולנו בארץ יש רק אחת.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מודה לכם.