ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 106, 2007-07-03 09:00

מרינה סולודקין: שלום לאורחים של ועדת העליה והקליטה, ושלום לצופים שלנו, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

מרינה סולודקין: היום אנחנו דנים בוועדת העלייה והקליטה בהצעה לסדר היום, אלימות בקרב הקהילה האתיופית, ואני מאוד שמחה שיש לנו היום נציגים, זה ראש העיר של העיר רחובות מר שוקי פורר, יש נציגים של הקהילה האתיופית, ואני אתן לדבר למר דני אדמסו, יש נציגים של המשטרה, משרד הרווחה, משרד החינוך וגם המלחמה בסמים וגם משרד הקליטה, שזה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: הנושא שלנו בקרב העולים, זו לא ישיבה ראשונה ולצערי הרב זו לא ישיבה אחרונה.

מרינה סולודקין: כולנו יודעים שיש משברי קליטה, יש אחוז גבוה של עבריינות של נוער, וזה לא רק קהילה אתיופית, זה גם קהילה שאנחנו מייצגים, קהילת יוצאי חבר המדינות, ואני חושבת שלמדינת ישראל יש ניסיון רב איך לטפל, גם בנושא של קליטת העלייה, גם במשברי הקליטה.

מרינה סולודקין: הנושא של עבריינות ואלימות בתוך הקהילה האתיופית ומשברים עמוקים בתוך הקהילה שנקלטת יותר משלושים שנה בארץ זה נושאים אקוטיים מאוד, ואני רוצה להתחיל שקשה לנו מאוד לדבר על רצח של נער, אדם אטרקי, שהיה נער מצויין, תלמיד מצטיין, וקורבן התורן של אלימות הנוער.

מרינה סולודקין: אז אני מבקשת ממר דני אדמסו לייצג את העניין.

מרינה סולודקין: בבקשה.

דני אדמסו: נושא האלימות של יוצאי אתיופיה, אפרופו, אנחנו יושבים פה, מחר אם אני לא טועה מתקיים בבר אילן גם איזה שהוא כנס מאוד גדול בנושא מניעת אלימות, ואנחנו עושים המון כנסים.

דני אדמסו: אני לפעמים אפילו תוהה האם במשאבים האלה יכלנו להשקיע לא מעט מניעה בנושא של בני נוער.

דני אדמסו: לפני כשבוע, ברביעי ביולי, יצאה הודעה משותפת של משרד הקליטה ומשטרת ישראל על ירידה ברמת הפשיעה בקרב עולים.

דני אדמסו: דבר שכביכול מעיד שמשרד הקליטה בשיתוף עם משטרת ישראל מונעים את הפשיעה וכל מה שיוצא בזה.

דני אדמסו: אבל אנחנו רואים את המציאות, הכל מתפוצץ לנו וכל מה שנשאר זה למכור איזושהי אשליה שהכל בסדר, שזה לדעתי לא אחראי במיוחד.

דני אדמסו: אני מחזיק פה את ההודעה ביד, והירידות האלה לא בהכרח מעידות שיש ירידה ברמות הפשיעה, אלא הן מעידות שאין אכיפה בנושא.

דני אדמסו: הנתונים שהוצגו פה לחודשים ינואר עד מאי, מעידים בגדול שהיתה אולי קצת אכיפה, אבל זה לא אומר שאין בעיות ואין פשיעה.

דני אדמסו: זה מה שחשוב לי שהציבור ידע.

דני אדמסו: מדובר פה בכמות של אוכלוסיה, אם אנחנו לוקחים את הנושא הזה של בני נוער יוצאי אתיופיה, מדובר בשני אחוז מכלל האוכלוסיה, בין הגילאים עשר עד תשע עשרה, כאשר רמת הפשיעה או אלה שיש להם תיקים פליליים קרוב לארבעה אחוז.

דני אדמסו: זה אומר כפול מהכמות היחסית שלהם באוכלוסיה.

דני אדמסו: ולכן קודם כל זה משהו שצריך לטפל בו ברמה הלאומית.

דני אדמסו: זאת אומרת שיש פה בעיה והטיפול צריך להיות ברמה המערכתית, לא במקום כזה ולא במקום אחר.

דני אדמסו: רחובות היא רק דוגמא.

דני אדמסו: ברחובות, אם אנחנו מדברים מתוך מאתיים עשרים וחמישה תיקים פליליים שנרשמו מהשמונה עשרה, זה יותר מחמישים ושניים אחוז מהנערים ברחובות שנרשם עליהם תיק פלילי זה יוצאי אתיופיה.

דני אדמסו: וזה בעיה, וגם שם צריך לטפל בנושא.

דני אדמסו: אני אתן עוד דוגמא, רק כדי להמחיש, כי לרוב כשנותנים את הדוגמאות הן ממחישות.

דני אדמסו: בגדרה נפתחו בשנת 2006 כעשרים ושלושה תיקים פליליים.

דני אדמסו: מתוכם עשרים יוצאי אתיופיה.

דני אדמסו: ואני אנסה להסביר איפה נובעים רוב הדברים, ובסוף אולי אם יישאר זמן אני אשמח לתת גם כמה המלצות שאנחנו, מהתובנות שלנו אנחנו נגיד את זה.

דני אדמסו: רוב הבעיות האלה נובעות כי קודם כל יש איזו שהיא תדמית שהמשטרה יצרה לה שבני נוער יוצאי אתיופיה כאשר רואים שוטר הם רוצים או לברוח איך הם מתגוננים.

דני אדמסו: ויש פה איזו שהיא עצירה או חוסר זיהוי, סליחה, ואני אמרתי את זה בוועדות האחרות בנושאים האחרים אבל גם בנושא הזה זה חוזר על עצמו, חוסר היכולת שלי להסוות את עצמי בשטח זה הופך להיות לבעייה.

דני אדמסו: זאת אומרת כאשר שוטר עצר, ואני מדבר בחוויה אישית שאני מכיר בראשון באולם, אחרי שהיתה התפרעות באולם חתונות, כאשר רדפו אחרי כמה נערים שפשעו או שברו בקבוקים, רצו אחריהם, עצרו את האתיופים הראשונים שנתקלו בדרך, כי השוטר לא יודע לזהות, רדף אחרי מישהו ועצר אותם.

דני אדמסו: כאשר ילד כזה שלא נעצר או נעצר ונרשם עליו כל נתון ללא שום סיבה, בפעם הבאה שיראה שוטר ברור שהיחס שלו אליו יהיה אחרת, ואנחנו כותבים לילדים האלה בגיל מאוד צעיר קורות חיים.

דני אדמסו: קורות חיים של פשיעה.

דני אדמסו: אני חושב יש לנו אחריות כחברה, ואני תיכף אתייחס מה משטרת ישראל כן יכולה לעשות.

דני אדמסו: אם אנחנו נבדוק היום, ואני מזמין את כולם לבדוק ברמה הלאומית, ברמה של המדינה, את אסטרטגיית העבודה של משטרת ישראל, המשרד לבטחון פנים, אין להם איזו שהיא תכנית הוליסטית שאמורה לענות.

דני אדמסו: לא מישהו שיטפל באתיופים שנמצאים, שנחשבים כפושעים בשכונת רמלה, לא יודע באיזה מקום או ברחובות.

דני אדמסו: אלא מתוך כך שהיא רוצה ללמוד את הכלים, שיש לה אוכלוסיות מגוונות, שיש לה אוכלוסיה מכל העדות, היא צריכה להתמודד כמערכת, איך היא נותנת מענה לעולים החדשים האלה, שחלקם ההורים שלהם לא דוברים את השפה.

דני אדמסו: היום אין תכנית כזאת.

דני אדמסו: אפילו הנתונים שיש היום במשטרת ישראל זה לגבי עולים שנמצאים משנת 90' והלאה, ואני אשמח אם יש נתון אחר שהמשטרה תיתן בנושא הזה.

דני אדמסו: אין היום תכנית.

דני אדמסו: ואחת ההמלצות שלנו היא באמת שהמשטרה תיקח לעצמה במסגרת התפקידים השונים, אני מכבד כל תפקיד, שיהיה ברחובות או ברמלה, שיטפל בנושא האוכלוסיה שם.

דני אדמסו: המערכת צריכה ללמוד.

דני אדמסו: מה יהיה כשהשוטר הזה לא נמצא, האם המערכת לא צריכה בתוכה ללמוד לעצמה, האם המערכת לא צריכה ללמוד מהזקני קהילה של אוכלוסיה שמרכיבות את האזרחים שלה.

דני אדמסו: אלה תהיות שברמה הלאומית, שאני מבקש מחברי הכנסת להתייחס אליהן ולתת על זה את הדעת, כי לא יכול להיות שמשטרת ישראל, אנחנו קולטים, כל חודש מגיעים כשלוש מאות עולים, בערך כל שנה, דוד ממשרד הקליטה יתקן אותי, עוזבים קבוצה מסויימת את המרכז קליטה ועוברים לדיור קבע.

דני אדמסו: האנשים האלה צריכים איזה שהוא מענה.

דני אדמסו: אני לא יודע על איזו שהיא תכנית במרכזי הקליטה שנותנים איזו שהיא התייחסות לנושא הזה של הבנה של מערכת.

מרינה סולודקין: כולנו יודעים מה המשטרה צריכה לעשות, אבל מה קהילת יוצאי אתיופיה חייבים וצריכים לעשות ומה בתכניות שלכם.

מרינה סולודקין: איך אתם קודם כל מתמודדים עם עבריינות, פשיעה ומניעת הפשע.

דני אדמסו: אני יכול להגיד, אנחנו גם כארגון, ואני מניח ארגונים אחרים שמטפלים בזה, יש כאלה שפתחו מועדוני נוער כדי להתמודד עם זה ויש ביקורות כאלה או אחרות.

דני אדמסו: אנחנו כארגון, אני יכול להגיד במובנים מסויימים, קשה לי להגיד כמייצגי כל הקהילה אבל ההתמודדות שלנו להעלות לסדר יום ציבורי, למודעות של הקהילה, שהורה יוכל להבין כאשר שוטר מתקשר אליו ואומר לו שצריך להוציא את הילד בערבות כדאי שילך ויעשה את זה, אבל השוטר לא מבין מה זה שההורים לא מבינים מה זה בערבות להוציא את הילד או עצרנו את הילד שלך, הם לא מבינים את זה.

דני אדמסו: אני חושב שאת המודעות הזאת צריך לעשות.

דני אדמסו: הקהילה צריכה להיות כמובן מודעת למהלך הבירוקרטי אבל הוא קשה בייחוד למי שלא מצליח לקרוא, ותהליך ההנגשה שלנו כאזרחים הרבה פעמים הוא דרך ניירות, דרך מכרזים, איזה אנשים, איזה הורים עולים חדשים שהגיעו זה עתה אנחנו מצפים שיקראו.

דני אדמסו: אז אני יכול להגיד שבמקרה הזה, לגבי העולים החדשים, זה נחמד יהיה להגיד איפה האחריות של הקהילה, אבל אני חושב שאנחנו שיודעים שיש מגבלה, ויש פה מגבלה, ואני לא מסתיר אותה, רוב ההורים לא יודעים קרוא וכתוב, רוב ההורים לא ניזונים ממערכת תקשורתית שמדינת ישראל מאכילה אותנו יום ולילה, אותי, אותך ואת כל האנשים שיושבים פה.

דני אדמסו: הם לא קוראים ולא נגישים למשאבים אזרחיים בסיסיים.

דני אדמסו: אז אני חושב, אפשר להאשים את הקהילה.

מרינה סולודקין: טיפול הולם בבעיה זה גם משטרה, זה גם חינוך, זה גם עיריות, זה גם קהילה.

מרינה סולודקין: בלי קהילה שום דבר לא ילך.

דני אדמסו: אני לא מסכים שבקהילה שום דבר, אני חושב שהמודעות בקרב בני הנוער, יש הרבה, אני חושב, אי אפשר לעשות עבודה רק בצד אחד.

דני אדמסו: אני חושב כאשר כמה שנכין את הקהילה, כאשר הקהילה תיגש למשטרה לא יהיה לה מערך מענה שמבין מה הצרכים של הקהילה אז לא עשינו בזה, אז יהיו לנו עוד אזרחים שילכו למשטרה, יקבלו בוקסים במובן הזה שלא יהיה להם מענה, יחזרו, אני אלך לשם, יגידו זה כמו האיש מביטוח לאומי, הוא לא מבין אותי בכלל, מה אתה רוצה שאני אעשה שם.

דני אדמסו: למה, כי אין מישהו שמסביר את המנגנון.

דני אדמסו: הצרכים של אותה אוכלוסיה לצורך העניין בנושא הזה לא מוסברים במובן הזה כצורך אמיתי של חלק ממערך הרבה יותר גדול.

דני אדמסו: לכן אנחנו רשמנו פה את ההמלצות שלנו, אחד אני חושב בנושא של מניעה, משטרת ישראל צריכה בדרגות השונות, בתפקידים השונים שלה, לשים יוצאי אתיופיה.

דני אדמסו: זה יכול להיות גם לעבוד עם הקהילה האתיופית אבל הרבה יותר לעבוד עם המערכת של המשרה כי המשטרה כמערכת יהיה לה ידע לגבי אוכלוסיות אחרות.

דני אדמסו: אני לא באמירות האלה שרק אתיופי יכול לטפל באתיופי.

דני אדמסו: אני לא חושב.

דני אדמסו: כי אנחנו כבר יש פה שליש מהאוכלוסיה האתיופית נולד בארץ.

דני אדמסו: אבל המערכת צריכה ללמוד, כי לא משנה מי יבוא, היא תוכל להתמודד הרבה יותר.

דני אדמסו: אני חושב שאחד הדברים שיכול לעזור, לפחות ברמה הבסיסית שמשטרת ישראל יהיה לה מידע, אני חושב שבהכשרת שוטרים של משטרת ישראל צריך להיות חלק מאיזה שהוא מערך מידע, המשטרה שנכנסת ככוח אדם, זה לא משנה אם השוטר הזה לא הולך לעבוד ולא צריך לחלק אותם לקבוצה, זה שהולך לעבוד עם אתיופים, זה שלא הולך לעבוד, משטרת ישראל כמדינת משטרה צריכה לדעת שיש אוכלוסיות מורכבות וצריכים להכניס איזה שהוא מערך מסודר בהכשרה של המשטרה.

דני אדמסו: אני חושב שזה גם יהיה נכון ברמה של הרשות, אני יודע שברחובות יש, יושב פה ראש עיריית רחובות, אני חושב שברמה העירונית כל עיר צריך להיות אדם מהקהילה שיהיה במשטרת ישראל, עוד פעם, שלא יהיה איש לפניות הציבור של קהילת יוצאי אתיופיה, שוטר מן המניין, כאשר השוטרים יוכלו ללמוד ממנו, ויש הרבה מה ללמוד ממנו בנושא הזה.

דני אדמסו: אני חושב שחייב כל התהליך הזה שדיברתי עליו איננו רלוונטי אם אין פה שיתוף פעולה בין משרד החינוך, משרד הרווחה וכל הגורמים האחרים שמעורבים, כי בסך הכל הנערים האלה מגיעים למשטרה בדרך כלל אחרי שעות הלימודים, והילדים מגיעים מהגנים או ממערכת החינוך שלך מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: תודה למר אדמסו, עכשיו אני נותנת את רשות הדיבור לראש העיר מר שוקי פורר, ולפני זה אני מתנצלת, כי חברי יושב ראש ועדת עלייה וקליטה מיכאל נודלמן עכשיו הוא בוועדת כלכלה, אני חושבת שמעבירים את חוק מיחזור של בקבוקים שזה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: וגם אני צריכה לציין שזה הצעה לסדר היום דחופה של זבולון אורלב, אבל בגלל שהוא בבית החולים, ואנחנו מאחלים לו רפואה שלמה, הוא לא כאן.

שוקי פורר: תודה רבה.

שוקי פורר: אני קודם כל מודה לוועדה שמקיימת היום שני דיונים, שקשורים לעדה האתיופית ולקליטתה.

שוקי פורר: אנחנו נמצאים, אני אומר את זה עכשיו וזה שייך גם לדיון של הוועדה בשעה אחת עשרה, אנחנו נמצאים במצב אנומלי.

שוקי פורר: מדינת ישראל קלטה עלייה שהיא מונה כיום למעלה ממאה אלף נפש, והמשימות העיקריות של קליטת העלייה הזאת הושמו לפתחן של הרשויות המקומיות, והממשלה משכה את ידה מהעניין.

שוקי פורר: לא יכול להיות שרשות מקומית תתמודד עם בעיות קשות של קליטת עליית עולי אתיופיה, שהן לא פשוטות, כאשר הדבר נשאר באחריותה.

שוקי פורר: להבדיל אלף אלפי הבדלות, גם הנושא שהיה עכשיו בחדשות, של הפליטים מסודאן, זו בעייה לאומית.

שוקי פורר: המדינה חושבת שצריך לקלוט פליטים, בבקשה.

שוקי פורר: אי אפשר להטיל את זה על רשות מקומית.

שוקי פורר: זה לא יכול להיות.

שוקי פורר: ולא חשוב מה דעתו האישית של כל אחד ואחד.

שוקי פורר: אבל בנושא של יהודי אתיופיה יש איזה שהוא ויכוח, אז מה שקורה הוא שרשות קצת יותר חזקה מסוגלת להתמודד עם הבעיה.

שוקי פורר: שוב, דעו לכם, רחובות, ואני גאה על כך שכעשרת אלפים יוצאי אתיופיה גרים ברחובות, כעשרה אחוז מאוכלוסיית האתיופים במדינת ישראל גרים ברחובות, ואני גאה על כך שרחובות קולטת אותם.

שוקי פורר: אבל זה הולך על חשבון השרותים של תושבי רחובות.

שוקי פורר: שלא תהיה טעות.

שוקי פורר: הכספים שאנחנו משקיעים ברצון בקליטת עולי אתיופיה, שהממשלה צריכה להשקיע אותם, צריכים להיות מושקעים בשרותים לתושבי השכונה.

שוקי פורר: זה אני אומר באמירה כללית.

שוקי פורר: באמירה יותר פרטנית, קודם כל נרצח ילד ברחובות.

שוקי פורר: נרצחה גם ילדה ברחובות.

שוקי פורר: אני אומר לכם, אין לזה שום קשר לעדה האתיופית.

שוקי פורר: במקרה, זה יכול היה להיות ילד רוסי, זה היה יכול להיות ילד ישראלי, זה היה יכול להיות ילד תימני.

שוקי פורר: אין לזה קשר.

שוקי פורר: יש לנו בעיה של שעות הפנאי של הנוער, אתיופים ולא אתיופים.

שוקי פורר: אני מוחה נגד השמת סטיגמה.

שוקי פורר: קודם כל אני חושב, מתוך היכרות עמוקה וקרובה, הקהילה האתיופית איננה קהילה אלימה.

שוקי פורר: האלימות היא לא באופי של האתיופים.

שוקי פורר: להיפך, עולי אתיופיה הם אנשים סבלנים, והאמינו לי, הם חיים בתנאים מאוד קשים, ואוכלוסיות אחרות בתנאים האלה היו מתנהגים הרבה הרבה יותר גרוע.

שוקי פורר: הם סבלנים, הם מסתפקים במועט, הם מחכים, הם יודעים לחכות לתהליכים.

שוקי פורר: אבל אנחנו חייבים לספק להם תנאים.

שוקי פורר: אנחנו לא עושים את זה.

שוקי פורר: אנחנו לא עושים את זה, אנחנו לא נותנים מספיק פעילות לנוער בשעות הפנאי.

שוקי פורר: נוער שאין לו מה לעשות הולך לפשע.

שוקי פורר: נוער שיושב על הברזלים, אין לו מקומות בילוי, אין לו מקומות תעסוקה, הולך לפשע.

שוקי פורר: נוער שנמצא מחוץ למסגרות לימודיות הולך לפשע.

שוקי פורר: נוער שלא נמצא בתוך מסגרת של בית ספר, בתוך מסגרת של פנימיה, בתוך מסגרת של לימודים, בתוך מסגרת של תנועת נוער, בתוך מסגרת של מתנ"ס, בתוך מסגרת שמכוונת אותך לגיוס צבאי הוא ילד שהולך לעבריינות או ילדה שהולכת לעבריינות.

שוקי פורר: אני יכול להצביע לכם ברחובות על הישגים לא קטנים בתחום הזה, ויושב פה סגן מפקד משטרת רחובות ידידי אלי מוסרי, ויושב פה מפקד המשטרה שלנו בקרית משה, שמשון.

שוקי פורר: אנחנו הקמנו תחנת משטרה לתפארת בקריית משה.

שוקי פורר: ולא רק כדי למגר את הפשיעה.

שוקי פורר: אלא כדי שזו תהיה כתובת, כפי שאתה אמרת, שתושב אתיופי שלא יודע מה זה משטרה, ורואה שוטר וזה מפחיד אותו, יודע רגע אחד, יש לי שוטר שאני יכול לדבר איתו גם בשפתי, ומבין אותי ויכול להסביר לי מה זה התהליך הזה בכלל שהולך פה עם נושא המשטרה.

שוקי פורר: אני רוצה לציין, יושבים פה נציגי התושבים בקריית משה.

שוקי פורר: התושבים התארגנו לפעולה.

שוקי פורר: יש היום משמר אזרחי בתוך שכונת קריית משה, ואני מצטט את זה בפעם השלישית השבוע, מפקד משטרת רחובות סגן ניצב אלון לבבי שהיה בתחנה בשלוש השנים האחרונות התחלף השבוע.

שוקי פורר: בשיחה אישית שהיתה לי איתו הוא אמר לי: אם אני יכול למנות הישג אחד משלוש שנות שירותי ברחובות אני מונה את ההישגים שהגענו אליהם ביחד בקריית משה.

שוקי פורר: הדברים הם ברי השגה, צריך רק להקדיש את המאמצים.

שוקי פורר: אני אומר שוב, אני חוזר ומסכם את מה שאני רוצה לומר עכשיו, הממשלה לא יכולה לשבת ולהגיד אני יש לי את הכללים שלי ואני לא רוצה להתייחס לזה באופן מיוחד.

שוקי פורר: לקליטת עולי אתיופיה צריך להתייחס באופן מיוחד.

שוקי פורר: אנחנו נדבר בישיבה הבאה גבירתי היושבת ראש על נושא המלצות ועדת המנכ"לים.

שוקי פורר: אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

שוקי פורר: אמרו לי שסוף סוף, הרי לפני ארבעה חודשים, במרץ נדמה לי, היינו ביחד בוועדת שרים לענייני קליטת עלייה בנושא הטבות לאתיופים.

שוקי פורר: זו בושה מה שהוגש לוועדה הזאת.

שוקי פורר: רצו לפתור את העניין בכמה פירורים.

שוקי פורר: אנחנו מחינו נגד העניין הזה, אמרנו יש המלצות של ועדת מנכ"לים, ראש הממשלה מינה שוב ועדה, כדי שתביא, ובישר לי מנכ"ל משרד ראש הממשלה שבשבועות הקרובים, בעוד שבוע שבועיים, יהיה דיון בוועדת שרים לענייני קליטת עלייה בנושא ההטבות לאתיופים.

שוקי פורר: אבל חייבים להתנער כאן.

שוקי פורר: אני מקווה שראש הממשלה הבין את המסר.

שוקי פורר: וההנחיות של הוועדה הזאת תהיינה אחרות מאלה שהיו קודם.

שוקי פורר: אני רוצה לומר לכם, רחובות גאה בהישגים שלה בקליטת עולי אתיופיה, גאה בהישגים שלה בטיפול בנוער מנותק, גאה בהישגים שלה במניעת נשירה מבתי הספר, גאה בהישגים שלה בחינוך, שמתחיל אצלנו מלידת הילד ועד בגרות.

שוקי פורר: אבל היא לא תוכל לאורך זמן לשאת את הדברים האלה על גבה שלה ועל גבי תושביה.

אלי זרחי: גבירתי היושבת ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני דווקא ברשותך גבירתי היושבת ראש הייתי רוצה קצת להסיט את הדיון וללכת בכיוון שראש העיר שלי אמר, התירוץ לישיבה הזאת זה רצח של נער שאנחנו עבדנו איתו בבית ספר אורט, ובפרוייקט שלנו.

אלי זרחי: הוא נרצח במקרה.

אלי זרחי: אנחנו מדברים גבירתי היושבת ראש על נוער נורמטיבי.

אלי זרחי: בניגוד למה שיש ברחובות, אנחנו מדברים על שלוש מאות ילדים ובני נוער דוברי רוסית שמסתובבים אחרי בית ספר כל הלילה ברחובות, ועל כחמישים, שבעים בני נוער יוצאי אתיופיה שמסתובבים כל יום, ויום שישי וכל יום בערב, בלילה, ברחובות.

אלי זרחי: ואף אחד לא עובד איתם.

אלי זרחי: אנחנו מדברים היום שבמקרה הנער הזה ספציפית, נורמטיבי, תלמיד שעשה בגרויות, שאמא שלו, כמה מודעות, אמא שלו פנתה לבית הספר בבקשה לעזור למצוא מימון לאבחון ליקויי למידה.

אלי זרחי: איזה תהליך האמא עברה בעצמה כדי להבין מה זה לקות למידה ושצריך לעשות את זה.

אלי זרחי: הילד הזה בדיוק שבוע לפני האבחון נרצח.

אלי זרחי: ילד נורמטיבי, הוא לא ילד בסיכון, הוא לא ילד משתמש סמים, הוא לא ילד עבריין.

אלי זרחי: אנחנו במשרד הקליטה מפעילים היום בחמישה עשר יישובים תכנית של ציפורי לילה, ששני מדריכים ברחובות יוצאים החוצה, איתרו כבר מאתיים חמישים לפחות בני נוער, בשנים עשר מוקדים, שכל ערב וכל לילה יושבים שם.

אלי זרחי: יושב כאן זוהר בלום, סגן ראש העיר, שהוא שותף שלנו מההתחלה לכל הפעילות הזאת.

אלי זרחי: תכנית כזאת צריך לעשות גם ליוצאי אתיופיה.

אלי זרחי: צריך להבין, קורה בישראל היום מצב שנער נורמטיבי, דרך אגב נערים בסיכון הם הולכים ביחד גם עם ערבים, גם עם ותיקים.

אלי זרחי: אבל נער נורמטיבי אחרי בית ספר הוא לא ילך לדיסקוטק של צברים.

אלי זרחי: לא נער יוצא אתיופיה ולא נער דובר רוסית.

אלי זרחי: גם אם הוא ילך לשם לא יתנו לו להיכנס לשם, והרי אנחנו מדברים שזה נערים שרוצים להשתלב בחברה.

אלי זרחי: אולי בשלב הראשון צריך לבוא עובד מאותה תרבות, מאותה עדה, עובד שיעבוד איתם, ייצור מערכת קשר ואמון, יקשר אותם לאותן מסגרות רבות שיש ברחובות לנוער ותיק.

אלי זרחי: אנחנו מדברים היום על הבעיה, שוקי אמר שעות הפנאי, אני אומר שילוב קהילתי.

אלי זרחי: יש נוער נורמטיבי, וזה רוב הנוער.

אלי זרחי: דני דיבר על היחס לעולים, דני אני חייב להגיד לך, אתה דיברת על יוצאי אתיופיה, נער רוסי זה בדיוק אותו דבר.

אלי זרחי: הוא שונא שוטר, וגם כשאתה מסתכל על תיקים, יושבים כאן שוטרים, אנחנו עשינו מחקר אחר, אנחנו לקחנו תחנה אחת של כל התיקים עולים ובדקנו כמה מהם מגיעים למשפט.

אלי זרחי: שמונה אחוז.

אלי זרחי: הרבה מאוד תיקים שפותחים לנערים רוסים נגיד על מכות לבית הספר לנער ישראלי הם יכולים לא לפתוח, ולהגיד לו אסור לך להחזיר לו.

אלי זרחי: זאת אומרת בהרבה מאוד תיקים תפסו את הנערים, סתם תפסו אותם באולם, פתחו להם תיקים.

אלי זרחי: אין ראיות.

אלי זרחי: אף אחד לא הביא את זה למשפט.

אלי זרחי: אז תיק נסגר מחוסר ראיות.

אלי זרחי: רישום פלילי נשאר.

אלי זרחי: הוא מופיע בסטטיסטיקה.

אלי זרחי: הוא לא נער עבריין.

אלי זרחי: אנחנו כל הזמן דנים בישיבה הזאת שמשטרה צריכה סוף סוף להגיע למצב שנוער עבריין זה נוער שאושר בבית משפט.

אלי זרחי: זה לא נער שפתחו לו תיק.

אלי זרחי: ראשי ממשלה היו לנו ושרי ממשלה עם הרבה מאוד תיקים.

אלי זרחי: אז מה, זאת אומרת צריך להבין שברוב הנערים שאנחנו עובדים איתם אנחנו עובדים עם נערים טובים, נערים נורמטיביים, נערים שהם עתיד שלנו.

אלי זרחי: שהם מסתבכים כי אין יד של מבוגר בזמן האמת.

אלי זרחי: ואחת מהפניות שלנו לוועדה, יושב כאן דוד, למשל קרן נורבגית מוכנה לתת חמישים אחוז מצ'ינג לכל דבר.

אלי זרחי: אז אם עיריית נתניה לוקחת פרוייקט ליוצאי אתיופיה,

דני אדמסו: אי אפשר לפתור בעיות חברתיות בפרוייקטים.

דני אדמסו: בעיות חברתיות זה מערכתי.

דני אדמסו: התכנית הזאת יכולה להיות מוצלחת מאוד, אבל אני חושב שהאמירה פה, בטח כשיושבים במשכן הכנסת, אני חושב שהאמירה והקריאה צריכה להיות ברמה הלאומית של איך מדינת ישראל מתמודדת עם הסיטואציה.

דני אדמסו: זה לא לפתור את הבעיה ברחובות, זה לא את נתניה, אלא אני אומר כחברה, כמדינה, איזה מערכת ואיזו תשתית מדינית מדינת ישראל בונה.

מרינה סולודקין: זה גם וגם, זה גם מדינה וזה גם פרוייקטים, של עמותות ומתנדבים.

אלי זרחי: אני נגד לקחת את קהילת יוצאי אתיופיה ולהשקיע בה את כל המשאבים.

אלי זרחי: זה לא נכון לעשות בעיניי, כי הרבה מאוד בעיות משותפות לעולים ממדינות שונות.

אלי זרחי: בנצרת עלית הדוגמא של יוצאי ארגנטינה, בדיוק אותן בעיות.

אלי זרחי: זה נכון שצריכה להיות תכנית לאומית, אבל תכנית המיועדת לנוער, לנוער שעדיין לא השתלב בחברה, שההורים שלו לא השתלבו.

אלי זרחי: אני מסכים שוקי, אני עובד הרבה מאוד עם קהילת אתיופיה, מהניסיון שלי לא ראיתי שם אלימות, ראיתי הרבה פחות קללות, הרבה פחות תוקפנות.

אלי זרחי: ולקחת קהילה ולהגיד, הנושא של הישיבה היום, אלימות בקרב יוצאי אתיופיה, לי זה מפריע.

אלי זרחי: אנחנו מדברים על ילדים שנמצאים ברחוב, כמה שהם נורמטיביים, יש כללים של הרחוב.

אלי זרחי: הם שותים וודקה, כששותים וודקה מתנהגים אחרת, כשאין מבוגר שם בלילה.

אלי זרחי: ביום שישי צריך להיות אולי מדריך שייסע איתם בלילה.

מרינה סולודקין: אלי תודה.

מרינה סולודקין: לפני שאני נותנת את רשות הדיבור לחבר הכנסת זאב אלקין, יש לנו אורחים מעמותת קו זינוק, מנגב ומרכז.

מרינה סולודקין: תודה לכם שבאתם לישיבת הוועדה.

מרינה סולודקין: בבקשה זאב.

זאב אלקין: תודה רבה גבירתי יושבת הראש ואדוני ראש העיר, אני חושב שהנושא שאנחנו מדברים עליו הוא דוגמא קלאסית למצב שלצערנו אנחנו הרבה פעמים מוצאים את עצמנו בתוכו, כאשר העדר השקעה בשלב מוקדם מביא בסופו של דבר למחיר הרבה יותר כבד וצורך בהשקעה בשלב יותר מתקדם.

זאב אלקין: ובנושא שאנחנו עוסקים כאן היום זה נכון שבעתיים.

זאב אלקין: זה נכון ברמה הארצית, הכשלון המוחלט של המדינה, בוודאי בשנים האחרונות, בכל הנושא הזה של קליטת נוער עולה, בכל הגזרות.

זאב אלקין: הכשלון מתחיל עוד לפני השאלות הנוקבות שאתם בצדק שואלים את המשרד לבטחון פנים, אותן שאלות נוקבות אפשר לשאול גם את משרד החינוך.

זאב אלקין: הפעילות בכל הנושא הזה של קליטת נוער עולה מביאה אותנו לנתונים קשים מאוד סטטיסטית, שהם לצערי פוגשים את הסטטיסטיקה שלכם.

זאב אלקין: אני תמיד אומר שהעדר השקעה של שקל במשרד החינוך בסופו של דבר עולה מאה שקל למשרד לבטחון פנים בשורה התחתונה.

זאב אלקין: וזה נכון בכל החתך.

זאב אלקין: כשאתם מוצאים כאן שאחוזי הפשיעה הם פי שניים, ולפעמים כשהולכים לבית סוהר זה פי חמש ממשקל היחסי באוכלוסיה זה אותו דבר בכל החתכים של משרד החינוך.

זאב אלקין: באחוזי נשירה זו אותה תמונה.

זאב אלקין: באחוזי נשירה נוער עולה תופס ארבעים אחוז מכלל הנושרים במדינת ישראל, כאשר המשקל היחסי שלו עומד על סדר גודל של ארבעה עשר אחוז, וכו' וכו'.

זאב אלקין: זה נתון שהולך כחוט השני לאורך כל הנתונים הסטטיסטיים, ולכן אני לא מופתע שבקצה אנחנו מקבלים בדיוק אותה פרופורציה.

זאב אלקין: הפתרון לזה יכול להיות קודם כל, אני חושב שאתה צודק, רב מערכתי מצד המדינה, כשהיא תתעשת ותבין שעדיף לטפל בבעיה תמיד בשלבים מוקדמים יותר, זאת אומרת כשמדובר בנוער בסיכון עדיף לטפל בשלב של מניעה ולא לאחר הפשע.

זאב אלקין: כשמדובר על כלל נערים עולים עדיף לטפל בתכניות קליטה יותר נכונות ברמה של משרד חינוך ולא כשזה כבר הגיע לנוער בסיכון.

זאב אלקין: ומה שנכון באופן כללי נכון שבעתיים לגבי הדוגמא של רחובות.

זאב אלקין: אני מניח אדוני ראש העיר, אם היו מיישמים את מסקנות אותה ועדת מנכ"לים ברגע שהן ניתנו גם היה נחסך מאתנו חלק מהבעיות של התקופה האחרונה וגם זה היה עולה פחות ממה שזה יעלה היום.

זאב אלקין: ואם המדינה תחכה עוד כמה שנים היא בסופו של דבר תצטרך להשקיע שוב סכומים הרבה יותר גדולים כדי שזה יביא לפתרון.

מרינה סולודקין: יש לנו היום גם ישיבה על שכונת קריית משה.

זאב אלקין: ודאי, הדברים האלה קשורים אחד בשני.

זאב אלקין: זו אותה תופעה.

זאב אלקין: לכן מבחינה זאת המצב הוא ברור ומאוד מאוד מצער.

זאב אלקין: עכשיו השאלה איך מכאן אנחנו יכולים להתקדם לפסים מעשיים, מעבר לקריאה שנוציא מכאן כוועדה.

זאב אלקין: אני חושב שמאוד חשוב לשמוע את נציגי המשרד לבטחון פנים, איך הם רואים את העניין משתי זוויות.

זאב אלקין: בכוונה אדגיש אותן, ושוחחתי על זה לא מעט עם השר.

זאב אלקין: מצד אחד, כיצד נערך המשרד עצמו לטפל בבעיות שהן בהחלט מגזריות, ולא באשמת המגזר אלא בעיקר באשמת המדינה שלא ידעה לטפל נכון בשלב הקליטה, האם המשרד מתכוון לתת מענה שהוא מותאם תרבות ולא כללי?

זאב אלקין: מצד שני, האם המשרד לבטחון פנים לא צריך להיות המשרד שהוא יזעק את הזעקה מול משרדי ממשלה אחרים.

זאב אלקין: כי אתם פוגשים את התוצאה בקצה של כשלון משרד החינוך ומשרד הרווחה בשלבים המוקדמים יותר.

זאב אלקין: זה יהיה בעיניי מאוד נכון אם אתם גם תהיו המשרד שיזעק לעברם של המשרדים האחרים ויגיד תתעוררו ותתעשתו, ועדיף שעה אחת קודם.

מרינה סולודקין: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין.

מרינה סולודקין: עכשיו אני מבקשת נציג של משרד הקליטה מר דוד יאסו, ואחר כך אחד מהנציגים של המשטרה.

מרינה סולודקין: בבקשה דוד.

דוד יאסו: קודם כל תודה על ההתכנסות.

דוד יאסו: מאוד כואב ומצער כל רצח באשר הוא, במיוחד כשמדובר כפי שאלי אמר על תלמיד שהוא תלמיד נורמטיבי, תלמיד מאוד מקובל, שקט, שהוא לא יוצא מהבית, אבל רצח הוא רצח, ולכן זה מאוד כואב, גם בהשתלבות של הקהילה כקהילה בחברה הישראלית, וככלל בלי שום קשר להיותנו קהילה חדשה שנמצאת ונקלטת במדינה.

דוד יאסו: אני חושב שבעיר רחובות לפחות אני חושב שראש העיר באמת הוא אחד האנשים שלקח את הנושא של קליטת עולי אתיופיה ליעד ברמה שהוא מוביל אותו, אני יכול להגיד לכם ברמה ארצית, וגם מידיעה אישית, גם אני וגם חנוך היינו אצלו מספר פעמים והוא יודע את זה, כי אחת הערים באמת שמטפלת ביוצאי אתיופיה זה רחובות.

דוד יאסו: יחד עם זאת, בין הטיפול שיש במקרים כאלה שאנחנו מוצאים אותם, זה דבר שלא ניתן להבנה, וגם אני לא חושב שזה ניתן למניעה.

דוד יאסו: ובעיר רחובות משנת 2001 שהוקם שם מוקד ונוהל על ידי גב' רותי ביד רמה בזמנו, שעכשיו היא יצאה לגמלאות, ואבאי שהוא חבר מועצת העירייה, שהוא גם יושב ראש השכונה, שבשיתוף פעולה איתם אנחנו באמת מפעילים את המוקד שם, והמוקד הוא נותן טיפול לכלל האוכלוסיה היום ברחובות.

דוד יאסו: נכון שהמשאבים הם לא משאבים אדירים כמו שראש העיר רוצה ואמר את זה, ואני תומך בעניין.

דוד יאסו: אבל מבחינת משרד הקליטה, תבינו, כהגדרתו של משרד הקליטה הוא קליטת העולים החדשים.

דוד יאסו: קליטת העולים החדשים זה אלה שנמצאים במרכזי קליטה.

דוד יאסו: אבל משרד הקליטה בעצם לא אמר או.

דוד יאסו: קיי.

דוד יאסו: , אני קולט אותם במשרדי קליטה ובזה תמה אחריותי.

דוד יאסו: לכן משרד הקליטה היום נכנס גם ליישובי קבע, הקמנו מוקדים בעשרים יישובים שהם אתרי עולים.

דוד יאסו: והתוצאות הן אחרות.

דוד יאסו: וחבריי שיושבים פה נציגי הרשויות יכולים להעיד מבחינת הדברים האלה.

דוד יאסו: גם כשדני התייחסת על כך שאין יד מכוונת או טיפול, זה לא נכון, גם הפעילות שלכם, של האגודה, שנתתם את הנושא של מפגש בני נוער אזורי, אתם עשיתם את זה בשיתוף פעולה עם המוקד ועם הרשות וכן הלאה.

דוד יאסו: זאת אומרת יש כאן איזה שהוא כיוון של שיתוף פעולה, של ארגון כלשהו ברשות.

דוד יאסו: לא שלא קיים.

דוד יאסו: אבל יחד עם זה אני לא רוצה להגיד שהמשאבים מצומצמים, אמר את זה ראש העיר במפורש ואני לא רוצה לחזור, אבל יש איזה שהיא הכוונה נכונה, דרך נכונה, ואני מסכים שצריך להעביר לשם יותר משאבים כדי שבאמת הקליטה תהיה נכונה מבחינת הדברים האלה.

דוד יאסו: זה לאו דווקא רק ממשרד הקליטה ומכל הגופים שפועלים מבחינת הדברים האלה.

דני אדמסו: אלי זרחי דיבר על שיתוף פעולה ועל פרוייקט שברחובות, ראש העיר ציין על העבודה המשותפת, בסופו של דבר הכותרת מדברת על רצח שהיה ברחובות ואנחנו יושבים פה.

שוקי פורר: אני לא אסכים שבגלל שילד נרצח במקרה ברחובות תהיה סטיגמה שברחובות הדברים לא בסדר.

דני אדמסו: מצד שני על מנת להסיר את הסטיגמה לא נטאטא את הדברים.

שוקי פורר: הדגשתי את זה ואמרתי, בתנאים שיש לנו.

דני אדמסו: זה מנוסח הרבה יותר טוב.

מרינה סולודקין: בישיבות סיעה של קדימה שומעים איך ראש העיר מתפרץ, מפני שהמדינה לא עוזרת לעיר.

דני אדמסו: אבל לא יכול להיות שנשמע ארבעה דוברים שהכל מצויין, ויש פה איזו שהיא אשליה, ברחובות הכל בסדר, בואו נעבור לעיר אחרת, זאת התחושה.

מרינה סולודקין: דני, אני רוצה לומר שאם יש לנו היום שתי ישיבות של ועדת עלייה וקליטה שקשורות גם באלימות בקרב הקהילה האתיופית וגם בעיר רחובות אז לא הכל בסדר, ואולי הרבה דברים לא בסדר.

מרינה סולודקין: בבקשה נציג של המשטרה.

גלית זיו: שמי גלית זיו, אני אגיד כמה מלים, ואם אפשר לתת לסגן מפקד תחנת רחובות דווקא כן להתייחס בגלל הדגש שניתן פה לעיר רחובות.

גלית זיו: ראשית אני רוצה לומר ולהבהיר פה, לנוכח הדברים שנאמרו, נוצרת איזו שהיא תחושה שרוב האשמה היא בעצם על מי שנמצא בקצה הקרחון, שזה בעצם המשטרה.

גלית זיו: כל הנושא של טיפול במהגרים, בקהילה, בנוער עולה, ואני לא מדברת רק על הנוער האתיופי, זה משהו שקשור לרצף טיפולי.

גלית זיו: אני מדברת על נוער עולה.

גלית זיו: כשאני אומרת נוער עולה אני מכלילה את כולם, זה כולל גם את הנוער האתיופי וגם את הנוער הרוסי ויש לנו עלייה ממדינות נוספות, שזה איזה שהוא רצף טיפולי שבסופו של דבר המשטרה נמצאת על קצה הרצף.

גלית זיו: המשטרה נמצאת על קצה הרצף מאחר והנערים האלה מאיזו שהיא סיבה ביצעו עבירות והגיעו אלינו ונפתחו להם תיקים פליליים.

גלית זיו: עכשיו אני אנסה להתייחס ככה לכל הנקודות שנאמרו פה.

גלית זיו: אז קודם כל הנער שמגיע למשטרה פעם ראשונה יש טיפול משטרתי אחר.

גלית זיו: לא מייד פותחים לו תיק פלילי ומכתימים לו את עתידו.

גלית זיו: קודם כל בשלב ראשון פותחים לו תביעה, אם הוא עומד בקריטריונים מסויימים, זאת אומרת זה איזה שהוא תיק שיש לו רישום פלילי בתוך המשטרה והתיק הזה לא מתייג את הקטין.

גלית זיו: לגבי הסטטיסטיקה שמוצגת כאן אני יכולה להגיד לכם שבשלוש שנים האחרונות בכלל, בקרב כל בני הנוער בארץ יש לנו מגמה של ירידה בסך כל פשיעת בני הנוער.

גלית זיו: עכשיו כשאני אומרת מגמה של ירידה מה שאני מייצגת פה זה תיקים פליליים שנפתחו במשטרה, וזה בעצם קצה הקרחון.

גלית זיו: זאת אומרת מה שמגיע למשטרה זה לא בהכרח כל מה שקורה על פני השטח, ואנחנו יודעים שיש הרבה דברים שקורים בשטח ולא מדווחים למשטרה, ולכן לא נרשמים לנו בסטטיסטיקה הפלילית.

גלית זיו: אבל בסך הכל יש לנו ירידה בשלוש שנים האחרונות, ואנחנו רואים שהירידה יש קורלציה גם לגבי הנוער העולה.

גלית זיו: זאת אומרת יש ירידה בשלוש השנים גם לגבי הנתונים של נוער עולה.

גלית זיו: אנחנו כן רואים שעשרים אחוז מסך כל עבירות הנוער מבוצעות על ידי נוער עולה.

גלית זיו: ויש ייצוג יתר יחסית לחלק שלהם באוכלוסיה, וזה נכון מה שנאמר פה.

גלית זיו: המשטרה עושה המון דברים.

גלית זיו: אחת מנקודות הכשל שבאמת ראינו, וזה מתקשר למה שנאמר פה, זה שקטין נוער עולה נחקר במשטרה בנוכחות ההורים שלו, הרבה פעמים הם לא יודעים מה המשך ההליך הפלילי.

גלית זיו: כתוצאה מהדבר הזה הם לא יודעים, הם יוצאים מתחנת המשטרה ולא יודעים מה הלאה.

גלית זיו: כתוצאה מהדבר הזה אנחנו כן הבנו, ביחד עם גורמים שיושבים פה סביב השולחן הזה, שזה נציגי משרד החינוך, משרד הקליטה, משרד הרווחה, הוחלט לבנות מספר פרוייקטים דווקא כדי לפתור את הבעייה הזאת, כדי לבוא לקראת ההורים ללוות את הילד הזה בכל ההליך הפלילי, להסביר להורים בשפה שלהם, קציני הנוער בתחנות המשטרה לא אחת יושבים עם ההורים ומסבירים להם את ההליך.

גלית זיו: נוצרה פה איזו שהיא תחושה שהשוטרים מחפשים דווקא את הנוער העולה.

גלית זיו: זה לא נכון.

גלית זיו: המשטרה היא גוף אוכף חוק.

גלית זיו: מי שביצע עבירה פלילית אנחנו חייבים כמשטרה לבצע את עבודתנו.

גלית זיו: אנחנו לא רודפים דווקא אחרי נער מסויים דווקא בגלל שהוא נער עולה.

גלית זיו: לא מחפשים דווקא אותם.

גלית זיו: זו איזו שהיא תחושה שנוצרת פה,

דני אדמסו: זה לא אומר עכשיו נקרא מה החוק אומר, עכשיו נלטף את הילד.

דני אדמסו: אנחנו מדברים על מציאות.

דני אדמסו: את רוצה שאני אתן לך בדיוק את העדות שלי,

גלית זיו: אם יש משהו ספציפי אז אני אשמח אם תבוא אלי ואנחנו נבדוק את העניין הזה ספציפי.

גלית זיו: זה לא המקום, אבל אם יש משהו ספציפי אני אשמח לשמוע בשמחה, אבל אני מדברת באופן כללי.

גלית זיו: אני מסכימה עם ההערה של ראש עיריית רחובות ושל חבר הכנסת כאן שנאמר שאחת הבעיות היא בעיקר בשעות הפנאי של בני הנוער, וכן צריך לתת לזה מענה.

גלית זיו: כי כשאנחנו מנתחים את שעות עבירות הנוער אנחנו רואים באמת בשעות הפנאי, שעות אחרי הצהריים, וגם בשעות הבוקר, בעיקר נוער נושר מבית הספר, והחלק באמת של הנוער העולה הנושר הוא באמת גבוה, ולכן הם מייצרים הרבה עבירות.

גלית זיו: כן צריך להתמודד דווקא עם שעות הפנאי, ולשם אנחנו מכוונים את פעילות של יחידות הנוער בשטח, את פקחני הנוער, דווקא לאכוף את העבירות בשעות הפנאי כדי למנוע עבירות.

גלית זיו: נקודה נוספת שאני רוצה לומר, נשאל פה היום האם המשרד נותן מענה, אז כן אנחנו נותנים מענה, תלוי תרבות, מתוך הבנה בצורך, הכרה בתרבות של הקהילות השונות של העולים החדשים אנחנו פיתחנו השתלמויות, במסגרת ההכשרה של השוטרים, ופה זה נשאל, בעיקר של עובדי הנוער שיש להם את המגע עם בני הנוער העולה, ושם אנחנו מלמדים השתלמות ייחודית שנקראת טיפול בבני נוער ממגזרים ייחודיים ובנוער עולה, ושם אנחנו מלמדים את כלל המגזרים ואיך לטפל, ואנחנו מביאים נציגי עמותות ומגזרים ומשרדי ממשלה והם ממש מלמדים ומנסים לפתח איזה שהם מודלים מקומיים אפילו כדי לפתור את הבעיות האלה.

מרינה סולודקין: אבל כנראה זה לא מספיק.

מרינה סולודקין: כשאני שומעת עובדי נוער אני רוצה לראות את השוטרים שמבינים את המנטליות.

מרינה סולודקין: כי הפחד של בני נוער משוטרים זה לא סיפור של מדינת ישראל, זה ממשטרים אחרים.

אלי זרחי: סליחה, כמה חוקרי נוער דוברי רוסית יש בכל הארץ?

גלית זיו: אין לי את המספר הזה.

אלי זרחי: זה שיקול שלכם.

אלי זרחי: סוזי בן ברוך החליטה, יש מלא שוטרים, ברחובות למשל יש שוטר דובר רוסית.

אלי זרחי: שכל שאלה שיש פונים אליו.

אלי זרחי: למה שהוא לא ייכנס להיות חוקר נוער?

גלית זיו: אין לי את המספר המדוייק, אבל במערך הנוער ספציפית אני יכולה לומר שיש המון עובדי נוער דוברי רוסית, יש המון עובדי נוער יוצאי העדה האתיופית, אבל אין לי מספר מדוייק.

אלי זרחי: לפני שנה זה היה ארבע, כמה זה היום?

גלית זיו: אני אשמח להעביר לוועדה את המספר.

מרינה סולודקין: מה שאת שומעת את היחס שלו שלא מספיק, אנחנו מדברים על זה בכל הישיבות של ועדת עלייה וקליטה וגם ועדת הפנים בנושאים שקשורים לעלייה ומשטרה, וזה נושא כואב מאוד, ויש הרבה גם רע, והיה, עכשיו המצב משתפר, אבל לא במהירות ובקצב שאנחנו רוצים.

מרינה סולודקין: ואני מבקשת תקצרי ברשות הדיבור לאחרים.

אלי מוסרי: שלום לכולם, שמי אלי מוסרי ואני סגן מפקד משטרת רחובות, אני בתפקיד משהו כמו שלוש שנים ואני רוצה לומר, ואני ארד פה מהקטע של הנתונים הסטטיסטיים, אני אדבר אתכם תכל'ס בפרקטיקה בשטח מה קורה.

אלי מוסרי: ולאחר מכן ידידי מר שמשון כבדה יוסיף על דבריי.

אלי מוסרי: הסיפור הזה של כל מה שקורה עם הנוער האתיופי זה סיפור שנוגע ללבנו וזה לא משהו שעובר לידנו.

אלי מוסרי: אני יכול לבוא ולומר לחברים שלפני שלוש שנים, יחד עם ראש העיר ישבנו בישיבה, עם הרבה חברים ממועצת העיר, והבנו שאנחנו צריכים לעשות מעשה בכל מה שקשור בנוער האתיופי.

אלי מוסרי: ולא רק דיברנו על כותרות ועל סיסמאות, אלא במעשים בפרקטיקה גייסנו שוטרים, הבאנו את שמשון, גייסנו צוות שיודע לעבוד ולעמוד מול העדה האתיופית, יודע להסביר ברמה המנטלית, בשפה, לקחנו את השוטרים, לקחנו את הקצינים, העברנו להם סדנאות, וזה דברים שנעשים עד היום.

אלי מוסרי: לעמוד מול נער אתיופי ולדעת לדבר איתו ולהסביר לו מה בדיוק קורה או מול הורה שיש בעיה של קשיי שפה, הדברים האלה היו חשובים לנו מאוד והדברים האלו נעשו, וזה מקל.

אלי מוסרי: נכון שיש ניכור בין הנערים, וזה לא משנה כרגע אם זה נער אתיופי או רוסי לבין המשטרה.

אלי מוסרי: מה לעשות, משטרה זה גוף שאוכף, כשאיש משטרה או צוות משטרתי מגיע לבצע מעצר, מגיע ובודק, הסיטואציה היא לא נעימה.

אלי מוסרי: נכון שאנחנו כמפקדים מסבירים היום בכל אירוע לגבי המגע.

אלי מוסרי: אם אנחנו מדברים פה על הקהילה האתיופית המגע עם הקהילה האתיופית יהיה יותר רך מנער צבר, כדי שהוא ידע שאנחנו כרגע לא מנסים לפתוח עוד תיק פלילי, זה לא הנושא בכלל, אנחנו לא מקבלים על זה בונוס, אנחנו לא מנסים לסבך אותו, אלא אנחנו כן רוצים לתמוך בו, כן רוצים להוציא אותו ממעגל האלימות, כן רוצים שיבין שהמשטרה היא בשבילו ולמענו.

אלי מוסרי: המשטרה זה לא מה שהם שמעו כשהיו ילדים קטנים "לא תאכל את הבננה אני אקרא לשוטר", הדבר הזה צריך לצאת מהאג'נדה הציבורית.

אלי מוסרי: המשטרה היא משטרה של עם ישראל, וחשובה לה הקליטה של הנוער האתיופי, חשוב לנו כמשטרה שהנוער האתיופי הזה יימצא במסגרות הרבה יותר טובות.

אלי מוסרי: אני יכול לבוא ולומר שאנחנו כמשטרה מתעסקים לא רק באכיפה.

אלי מוסרי: אנחנו מתעסקים בעזרה ובתמיכה למשפחות, ידבר על זה פה שמשון, ברמה הסוציאלית, אנחנו תומכים בהם בדברים שבכלל לא קשורים למשטרה.

אלי מוסרי: אנחנו עושים את זה בשקט ובצענה, וחברי הוועדה אפילו לא יודעים, עושים את זה כל יום, בהבאת פריטים ומוצרים ודברים אחרים, כי אכפת לנו מהעדה הזאת, כי אכפת לנו שהעדה הזאת תשתלב, כי אכפת לנו שהעדה הזאת תצמח ותגיע פה למצב שכולנו נהיה גאים בה.

אלי מוסרי: זה שיהיה פה ברור.

אלי מוסרי: אני יושב מדי יום עם נערים אתיופיים שנעצרים, אם זה על גניבות אופנועים ואם זה על התפרצויות או עבירות אחרות.

אלי מוסרי: חברים יקרים, יושב מולי נער או נערה והם בוכים כי אכפת להם מהסיטואציה שבה הם נמצאים, להבדיל מעבריינים אחרים שהם גאים שהם נמצאים מול המשטרה ונחקרים כי בשבילם הוא הופך להיות ציר מרכזי בחברה שבה הוא נמצא.

אלי מוסרי: אצל החבר'ה האתיופים הם בוכים, הם מתביישים בעצמם, הם מתביישים מהמשפחה שלהם.

אלי מוסרי: אכפת להם לצאת מהנקודה שבה הם נמצאים.

אלי מוסרי: כדי שיצאו מהנקודה שבה הם נמצאים, אני מחזיר את כולנו כאן להרכב הלאומי, אם נכנסים פה לדירה של חדר וחצי עם שמונה נפשות, ואין לו כסא לשבת לעשות שיעורים עם שולחן, אין לו את הפינה השקטה שלו, אז הוא מוצא את עצמו בימים כאלה חמים, הוא מוצא את עצמו ברחוב הרצל ברחובות, שאני כל שישי מבלה שם, ואני מזמין את יושבת ראש הוועדה להיות איתי ערב אחד שמה ולבוא ולראות מה קורה.

אלי מוסרי: אין להם את הפינה השקטה והשלווה ברמת המשפחה לשבת.

אלי מוסרי: הם מוצאים את עצמם בחוץ, ואז נגררים ונגררים ואנחנו שומעים ומכירים את התוצאות.

אלי מוסרי: אני יכול לבוא ולומר שגם ברמה הלאומית, וחשוב שנזכור את זה, זה לא מתחיל ונגמר באכיפה.

אלי מוסרי: כל אותן פיצוציות שמוכרים שם משקאות אלכוהול, וזה הפך להיות בחברה לצערי תרבות של בני נוער, שקונים אלכוהול ושותים, אלו דברים שצריכים להעביר אותם במסגרת הכנסת, בחקיקה יותר רצינית, יותר עמוקה, התרבות הזאת של השתייה היא תרבות פוגעת.

אלי מוסרי: דיברנו פה על המקרה המצער של אירוע הרצח, הרי ברור לכולם שכל החבורת נוער הם היו שתויים, ואם היו יותר צלולים ודעתם היתה יותר צלולה האירוע הזה לא היה.

אלי מוסרי: חבל מאוד, וחשוב שגם בקטע הזה אנחנו נבוא ונבין שאנחנו צריכים לאכוף, וצריכים חוקים יותר נוקשים, בכל מה שקשור למכירת אלכוהול, ובכלל עלו הרבה מאוד הצעות חוק בדבר הזה.

אלי מוסרי: המשטרה מתעסקת בכל מה שקשור לפגיונות, החזקת פגיון על ידי קטינים, שהדברים האלה נמצאים בכל חנות על מדפים, יש הרבה מה לעשות אבל חשוב שנבין פה, חברים יקרים, המשטרה עושה את זה בשיתוף פעולה מלא.

אלי מוסרי: המשטרה עושה כל אשר על ידה להצליח במשימה, ואני משאיר פה עכשיו ברשותך את שמשון כבדה שהוא באמת הציר המרכזי המבצע בשטח.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לשמשון כבדה ברוך הבא, אנחנו חברי כנסת עולים ועשינו במשך הרבה שנים שמיניות באוויר כדי לראות אותך ודוברי אמהרית ודוברי רוסית במשטרת ישראל, בבקשה רשות הדיבור.

שמשון קבדה: בוקר טוב לכולם, לפני שבאתי לפה כתבתי כמה דברים על מנת להסביר לכולם מתוך היכרות והתעסקות יומיומית בעיקר עם הקהילה, לאו דווקא עם הקהילה כי בשכונה שבה אני נמצא, האזור של קריית משה, רחובות ההולנדית, כפר גבירול, יש גם מעבר לבני העדה האתיופית, גם קהילות אחרות, כולם מקבלים שרות אצלי.

שמשון קבדה: לגבי האתיופים, אני כבר נכנס לקהילה האתיופית, הבעיות העיקריות שמשפיעות על בני הנוער, אם אתם רוצים לדעת, וחברי דני רוצה לדעת, אני אומר עוד פעם, לא לבוא לתת ביקורת, כלומר להוציא מלים מהפה, תבואו, אני מזמין אתכם לביקור אצלי בשכונה.

שמשון קבדה: לראות בחיי היום יום מהבוקר עד הלילה, לראות את הפעילות שנעשית מהבוקר עד הלילה, כולל ביקור בתוך הבתים.

שמשון קבדה: לראות את הדבר האמיתי, הצפיפות דיור זה מספר אחד, ילד שאין לו כמו שאמר מפקד התחנה פינה לשבת או להיכנס לבית לישון, בשנה מוקדמת לישון, כי הסלון תפוס, כי זה המיטה שלו, יוצא החוצה ומשוטט עד השעות הקטנות של הלילה.

שמשון קבדה: אני נפגש איתם, מדבר איתם יומית.

שמשון קבדה: ריכוז העולים, בני העדה בעיקר, במקום אחד, יש לי אלף ארבע מאות חמישים ואחד בני נוער אצלי, שהם מגיל תקראו לזה אפס עד גיל שמונה עשרה, זה הריכוז בשכונה הזאת.

שמשון קבדה: חוסר תעסוקה, חוסר מעש תקראו לזה אחרי הצהריים, זה דבר שמתסכל אותי בשכונה, כי אין לי מה לתת להם מעבר לזה שאני יכול לשדך אותו למתנ"ס, להכניס אותו לחוג במתנ"ס בעלות מינימלית או אפילו ללא שום עלות.

שמשון קבדה: יש לי שם מנהל מתנ"ס, שייאמר לזכותו עושה ימים כלילות, ופותח את המתנ"ס עד השעות הקטנות של הלילה.

שמשון קבדה: אנחנו עובדים במשותף, אני שומר והוא עושה את הפעילות.

שמשון קבדה: לעניין העדר סמכות הורית, לצערי הילדים היום, בין אם זה בגלל שהם נולדו בארץ להורים שנולדו שם ולא מבינים, הפער ביניהם הוא מאוד עצום וזה דבר שגורם לניתוק ממש, והדבר היחידי שמקשר אותם זו המציאות שהם הורים והם ילדים, אבל מעבר לזה כלום.

שמשון קבדה: הם משוטטים בחוץ, הם לא שומעים להם, עושים מה שהם רוצים, בורחים להם, לפעמים גם נעדרים לימים ארוכים יותר בשכונה.

שמשון קבדה: אלה הדברים הבסיסיים, אלה הדברים הגדולים שאני מניתי, לפחות מהעבודה שלי בשנתיים האחרונות בקריית משה.

שמשון קבדה: לגבי עשייה, אני בקריית משה, תקראו לזה שוטר ורסטילי כזה שמדי פעם כשיש צורך אני מתווך בין ההורים לילדים או בכלל בין הורים להורים ובין ילדים לילדים, בכלל בין מי שנמצא בשכונה, מעין עובד סוציאלי.

שמשון קבדה: במקרה של העבודה שלי, לפעמים, בהמשך למה שנאמר כאן קודם מה המשטרה עושה, אני מסביר להורים איך להיות הורים.

שמשון קבדה: לא שהם לא יודעים להיות הורים, אלא שבארץ יש כיוון אחר לחלוטין.

מרינה סולודקין: שמשון, כמה שוטרים כמוך חייבים להיות בשכונת קריית משה?

שמשון קבדה: אנחנו שניים.

מרינה סולודקין: וכמה צריך?

שמשון קבדה: יש בשכונה שני שוטרים בני העדה האתיופית, וגם שוטרת שלישית שהיא צברית, אבל היא עוזרת ומבינה גם את המנטליות, ולפחות עם הילדים היא יכולה לסייע.

אבי מספין: שלושה שוטרים זה מה שקורה כאן כרגע.

אבי מספין: צריך לנתח כל שכונה, אם הזכרתם פה את נתניה או מקום אחר, על פי הנתונים, על פי מה שעולה.

מרינה סולודקין: הוועדה תפנה לשר לבטחון פנים ואנחנו נבקש להוסיף כוח אדם גם בקריית משה וגם בנתניה, גם בקריית מלאכי, כי אנחנו יודעים מוקדים שיש בעיות הרבה חברתיות של הקהילה האתיופית.

שמשון קבדה: עוד שתי נקודות שאני רוצה להעלות.

שמשון קבדה: קודם כל נושא שהמשטרה מצטיירת לפעמים כגורם שלא עושה כלום, או נגיד אם אנחנו, מה שראיתם קודם, הצגתם את הנתונים שאנחנו עשינו, זה למעשה אכיפה, ובזה אנחנו בסדר גמור.

שמשון קבדה: מעבר לאכיפה אני גם בשכונה לפחות מניתי כמה דברים מה שאני עושה.

שמשון קבדה: מעבר לאכיפה המשטרה עושה הרבה.

שמשון קבדה: אם היינו רק אוכפים כל היום, הסטטיסטיקה היתה עולה בהרבה מונים.

שמשון קבדה: אף אחד לא מדבר על כל המקרים, אמר חברי קודם דני, שהמשטרה נטפלת לכל מיני, כולם רק עוצרת.

שמשון קבדה: אף אחד לא דיבר גם על הרבה מקרים שאנחנו עושים "נונונו" ומשחררים את הילד.

שמשון קבדה: אבל לא מדברים על זה, כי זה לא נכנס לסטטיסטיקה ולא נרשם בשום מקום, אבל לפני המעצר יש הרבה דברים.

שמשון קבדה: אני אומר, לא לבוא רק להגיד למה המשטרה עושה את זה.

שמשון קבדה: אני בעצמי עד לזה, לפחות באזור רחובות, אני גם עושה הסברה לשוטרים ומסביר מה המנטליות של ילד.

שמשון קבדה: ילד אתיופי שמוריד ראש, יש את הסימנים, הקודים האתיים.

שמשון קבדה: אני גם מדבר על זה.

שמשון קבדה: ולכן אולי צריך לעשות את זה ברמה הארצית.

שמשון קבדה: בנתניה למשל נתתי כנס למפקד התחנה עם השוטרים שלו.

שמשון קבדה: דברים זזים, דברים קורים, נכון שלא בקצב הרצוי.

שמשון קבדה: הדבר הנוסף נושא של הסטטיסטיקה, היא מטעה.

שמשון קבדה: הרבה פעמים היא מטעה.

שמשון קבדה: היא לא משקפת את האמת.

שמשון קבדה: האמת יכולה להיות חמורה במקומות מסויימים, לא בכל מקום.

שמשון קבדה: לצערי, אני אומר עוד פעם, הרצח ברחובות הוא זיעזע את כולם, ואני אומר עוד פעם, טוב שזיעזע אותנו, אבל תקחו למשל מקרים בתל אביב, במועדונים בתל אביב מה שקורה בחמישי ושישי בלילה, היו שלוש מעשי רצח, אף אחד לא דיבר על זה.

שמשון קבדה: אני אומר שוב, גם כבני העדה אנחנו לא עושים מספיק.

שמשון קבדה: גם ההורים בשכונה למשל, רק אלה שמסודרים גם בעבודה וגם בבית, הם גם אלה שתורמים לשכונה ועושים לשכונה, אבל שאר האנשים לא עושים כלום.

שמשון קבדה: גם כשאתה רוצה לשתף אותם הם תמיד אומרים כן כן כן, אבל בשורה התחתונה לא עושים כלום.

שמשון קבדה: גם הקהילה, אני אומר עוד פעם, כבן קהילה, אנחנו לא עושים מספיק לעצמנו.

שמשון קבדה: גם הילד שאני שואל אותו למה אתה עושה את זה, העתיד שלו כבר שחור מבחינתו.

מרינה סולודקין: שמשון, קודם כל אני מסכימה במאה אחוז, בגלל שהיה ויכוח ביני לבין דני אדמסו בנושא הזה, שהקהילה גם גורם מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: תקצר בבקשה כי יש לנו אורחים שרוצים לשאול כמה שאלות.

שמשון קבדה: הדבר האחרון זה הנושא של קהילה מטפלת בקהילה.

שמשון קבדה: בזה אני מאמין.

שמשון קבדה: צריך לעשות את זה, ואצלנו זה עובד יופי, נכון לעכשיו, זה מתעורר, זה תופס תאוצה, זה קורה בקצב שאני לא הייתי רוצה שזה יקרה, אבל זה קורה.

שמשון קבדה: תודה.

מרינה סולודקין: אז שתי שאלות מעמותת קו הזינוק, בבקשה, רק תגידו את מי אתם שואלים.

מרינה סולודקין: בבקשה אדוני.

נציג העמותה: שלום לכולם, הייתי רוצה להפנות את השאלה לשמשון כבנה.

נציג העמותה: אתה הזכרת בהתחלה את בעיית האלכוהול, שנמכר בכל מקום, נגיש לכל ילד.

נציג העמותה: העובדה היא שאתם צריכים בעצם במשטרה, ואני בתור ילד יכול לראות את זה בכל פינה שאני מסתובב, כשאני מסתכל אני יכול לראות שכאילו אתם לא עושים שום דבר.

נציג העמותה: שבאמת אפשר לראות את זה בכל מקום וזה נגיש כל כך וזה עובר מיד ליד, אין שום אכיפה.

נציג העמותה: אני לא יודע לאן העיניים מופנות.

נציג העמותה: אולי לא מסתכלים לכיוונים הנכונים, אולי צריך לחפש פתרון אחר.

נציג העמותה: אני חושב שההתנהגות היא להגיד אסור למכור משקאות חריפים מתחת לגיל שמונה עשרה, זה לא אומר שהמוכרים לא ימכרו אותם כשיציעו להם יותר כסף.

נציג העמותה: הם עדיין ימכרו את זה.

נציג העמותה: זה לא נשמע רציני.

נציג העמותה: אני חושב שמפספסים פה משהו.

אבי מוסרי: אני אענה בקצרה.

אבי מוסרי: ראשית יש חוק רישוי עסקים וכל בעל עסק צריך לעמוד בחוק.

אבי מוסרי: מכירת אלכוהול זה מעל גיל שמונה עשרה וזה ברור.

אבי מוסרי: ככל שמה לעשות, במדינה כולם יודעים להתחכם ולעשות עוקף החוק, ושולחים בגיר שיקנה בקבוק והקטין מחכה בחוץ.

אבי מוסרי: גם לזה יש פתרון חוקי, שאם מזהים את הבגיר שמעביר משקה אלכוהולי לקטין גם הוא מסתבך בעבירה פלילית.

אבי מוסרי: הדברים האלה נעשים במדינות אחרות לגמרי.

אבי מוסרי: נכון שבני הנוער עוד יותר יודעים להתחכם, הוא גם יוצא מהבית כבר אחרי שהוא אפשר לומר בשפת הרחוב תידלק את עצמו.

אבי מוסרי: יש אכיפה, רק ברחובות עצמה נסגרו שמונה בתי עסק מינהלי לשמונה ימים שמכרו אלכוהול לקטינים, יש לנו מצלמות, יש לנו ביומים, נעשית אכיפה.

אבי מוסרי: אני יכול להבטיח לך שבעלי עסק היום עושים חשבון למי מוכרים ולמי לא.

אופיר לביא: בקשר למטרת הדיון לדבר בעצם על המצב של הנוער האתיופי בארץ ועל מצב הפשיעה, מהם בעצם דרכי הפעולה שאתם מתכוונים לנקוט עכשיו?

מרינה סולודקין: אני רוצה לענות לך, בגלל שזה לא רק עניין של משטרה, אמרנו שאנחנו מבקשים טיפול מערכתי, וזה טיפול קודם כל תקציבים של מדינה, דבר שני שיתוף הפעולה, זה גם משרד קליטה, גם משרד חינוך, גם משרד רווחה, גם משרד שיכון שמשום מה הפסיק את תכנית שיקום שכונות.

מרינה סולודקין: זה גם עירייה, זה גם הרבה דברים.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, הייתי כמה פעמים סגנית שרה לקליטת עלייה ותמיד התעסקתי בנושא קליטת האתיופים.

מרינה סולודקין: הגעתי לפני שנה למסקנה שאנחנו עושים עוול לקהילה בגלל שאנחנו קולטים אנשים שגרו בכפרים, אנחנו קולטים אותם רק בערים הגדולות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מפגש מאוד לא נכון בין אנשים.

מרינה סולודקין: לקהילה יש ניסיון רב מאוד בחקלאות טרופית, ואנחנו כמדינה צריכים לחשוב על הפתרונות האחרים.

מרינה סולודקין: אדמה, מכסות מים, ומושבים.

מרינה סולודקין: זה חלק של העניין.

מרינה סולודקין: בטח שאנחנו צריכים לשפר את התנאים הקיימים.

מרינה סולודקין: מה שאמר שמשון זה מאוד חשוב, צפיפות, אין מיטה, אין מספיק מועדונים.

מרינה סולודקין: אנחנו אפילו לא מבינים, כי אני כשהייתי סגנית שרה לקחתי יועצת אתיופית בגלל שהבנתי שלא כל הדברים אפשר להבין מראש.

מרינה סולודקין: זה גם מה שקרה במשפחה האתיופית זה אסון.

מרינה סולודקין: היעדר הסמכות של הורים זה דבר מאוד מאוד רע.

מרינה סולודקין: אני עכשיו מתנצלת, אני אצא לכמה דקות, ואני מבקשת מחבר הכנסת זאב אלקין להמשיך עד שאני אחזור.

זהר בלום: אני רוצה לחזק את דברי ראש העיר שפתח בהתחלה בטיפול המערכתי שהעירייה עושה, ואני בכוונה מדגיש את נושא העירייה כי אנחנו מרגישים הרבה פעמים לבד בכל נושא הטיפול.

זהר בלום: מפקד שמשון הזכיר את הנושא של אלף ארבע מאות בני נוער בשכונת קריית משה, ומי שלא ביקר בקריית משה לא מבין את הצפיפות של בני הנוער, מה קורה בשכונה.

זהר בלום: לצערי משרדי הממשלה, חינוך, רווחה, הרשות למלחמה בסמים, כל הגופים שמתקצבים לא השכילו עדיין לשנות את הכללים המאוד מאוד מקובעים שלהם בטיפול בנושא קליטת העלייה, שזה גם יוצאי אתיופיה וגם ברית המועצות ולשנות את הכללים.

זהר בלום: נער עולה מנותק, כמו שהוא מוגדר במשרד החינוך זה נער שלגמרי עזב את מערכת הלימודים.

זהר בלום: לצערנו, אצלנו רוב יוצאי העדה או יוצאי ברית המועצות הם רשומים בבתי הספר.

זאב אלקין: לא לצערנו, זה לטוב.

זהר בלום: לא, זה לצערנו, ותיכף אתה תשמע גם למה זה לצערנו.

זהר בלום: הם רשומים בתוך בתי הספר, בתוך המערכת.

זהר בלום: הם מסתובבים בחצר.

זהר בלום: אין תיקצוב מיוחד ממשרד החינוך, ההגדרה למדריכי קידום נוער ששכונת קריית משה מקבלת משרה וחצי לכל האלף ארבע מאות בני נוער האלה, שזה אבסורד, ומשרה היא ארבעים אלף שקל, שמקבלים מהמשרד, ועוד פעם זה נופל על הרשות שמונים אלף נוספים לתת.

זהר בלום: זה אומר שאנחנו כל הזמן רק צריכים לתת את המצ'ינג, ואנחנו משלמים שני שליש ושליש, שזה בעצם אחריות המדינה.

זהר בלום: הדברים שפעם היו מובנים מאליהם, כמו מדריך חבורות רחוב, מדריך קידום נוער לא מתאים לשכונות האלה, צריך מדריך חבורות רחוב שיטפל גם בקידום נוער וגם בנושא החברתי.

זהר בלום: הדברים האלה לא קיימים היום.

זהר בלום: שינוי ייעוד לנושא פעילויות קיץ, מה עושים עם כל הילדים שהגיעו בשבוע שעבר מכל הפנימיות, הגיעו לנו ארבע מאות ילדים מהפנימיות, חסרי מעש.

זהר בלום: שמעתם, אין להם איפה להיות בבית, אין להם את הפינה החמה כמו ששמשון אמר לישון, אז הם עד אחת עשרה שתים עשרה בלילה צריכים להסתובב.

זהר בלום: אז אנחנו הולכים לפתוח מערכות, וזה עוד פעם נופל על התושבים, ואז אנחנו צריכים לבטל דברים אחרים, ולבטל משרות, שזה דברים בסיסיים שאנחנו צריכים לתת.

זהר בלום: ההרגשה שלנו שאנחנו מתמודדים.

זהר בלום: למשל בעניין המלחמה בסמים, אני יושב ראש הרשות ברחובות, עפ"י ההגדרה של הרשות העיר מקבלת סכום, אבל הגדירו שמטפלים בנוער יוצא ברית המועצות, והביאו משרה שמטפלת ביוצאי ברית המועצות.

זהר בלום: מה עם יוצאי העדה?

זהר בלום: לא מגיע מישהו שיטפל עם תקציב ייעודי גם בבני העדה?

זהר בלום: זה מאוד חשוב לטפל, בברית המועצות הוא עושה עבודה מדהימה, אותו דבר צריך גם מישהו שיטפל בבני העדה.

זהר בלום: רק בשכונה אחת אתם מדברים על אלף ארבע מאות בני נוער.

זאב אלקין: אתה מדבר על כסף קואליציוני, שמלכתחילה גם הוא לא תוכנן.

זהר בלום: לא משנה, אני מדבר על המדינה, אחריות המדינה.

זאב אלקין: לא, המדינה מבחינת האחריות שלה אמרה שהיא לא תעשה לא את זה ולא את זה.

זאב אלקין: המדינה גם את זה לא רצתה.

זהר בלום: תשמעו, בסוף משתמש הקצה ואנחנו הרשות המקומית נשארים לבד בכל המערכת.

זהר בלום: הרבה מאוד דברים צריכים לצאת מהשטנצ' הקבוע שנותנים לכלל בני הנוער בארץ ולתת ליוצאי הקהילה לשנות את סדרי העדיפויות, לשנות את הכללים וללכת איתנו על פרוייקטים משותפים שיהיו מערכתיים לכל הכיוונים, ואנחנו עובדים בצורה מערכתית, אנחנו מטפלים בבני הנוער מהלידה עד הבגרות, העירייה משקיעה הרבה כסף, ניו-יורק וטורונטו משקיעים הרבה כסף.

זהר בלום: אבל שוב, אנחנו עוד פעם פונים לתורמים, עוד פעם הרשות המקומית זה אומר באמצעות הארנונה והמדינה לא נכנסת בדברים האלה, וזה בעצם יהיה המשך הישיבה באחת עשרה שאנחנו נדון גם בזה.

זהר בלום: אבל פה, כל מי שיושב פה צריך לחזור חזרה למשרדים ולהגיד מה הפעילות שאנחנו עושים.

זהר בלום: אם לא יהיה טיפול בחודשיים הקרובים בקיץ אנחנו ניפגש פה עוד פעם עם עוד אלימות, עם עוד רצח, עם עוד דברים שאנחנו לא מסוגלים לשאת את זה לבד, לא מסוגלים בתקציב שיש לנו שאנחנו צריכים לקחת עוד דברים, שיש לנו אחריות לתושבים, לכלל התושבים לתת, זה או לבטל פינוי אשפה או דברים אחרים, ולתת את זה עוד פעם לדברים האלה.

חיים מהל: אני ביררתי נתונים במלקישוע, הכפר שהקמתי בזמנו, יש קהילת נוער.

חיים מהל: מתוך ששים וארבע נערים שהיו שם אתמול חמישה עשר הם יוצאי אתיופיה.

חיים מהל: זאת אומרת זה פי חמש עשרה או פי ארבע עשרה מהאחוז שלהם באוכלוסיה.

חיים מהל: זאת אומרת שמבחינתי, מבחינת הסמים, הנושא האתיופי בעייתי מאוד, צריך לדעת, הוא על סף קטסטרופה.

חיים מהל: אנחנו נראה את זה עוד כמה שנים.

חיים מהל: לכן מה שאמרת ואני מסכים אתך, לו יהיה בכוחנו, לו יהיה ביכולתנו להעמיד כמו לטובת האוכלוסייה יוצאת ברית המועצות גם לטובת יוצאי אתיופיה, אני בהחלט חושב שמה שאתה אומר זה נכון, זה מחוייב במציאות.

אבאי זאודה: אני יושב ראש ועד שכונת קריית משה וחבר מועצת עיריית רחובות שמחזיק את תיק נוער וספורט בעיר.

אבאי זאודה: אבל מה שכן זו הוועדה השלישית שאנחנו מגיעים ורק כשקורה משהו ברחובות, חברי הכנסת מזמנים ועדה.

אבאי זאודה: תסלחו לי שאני אומר, מבלבלים את המוח, ואחר כך שוכחים.

אבאי זאודה: תסלחו לי שאני אומר את זה, אבל מה נעשה בתכל'ס?

אבאי זאודה: כשנרצחה מעין ספיר היינו פה, לפני כן נרצח מישהו, היינו פה.

אבאי זאודה: לא עלינו חס וחלילה, אם יקרה משהו גם אנחנו נבוא לפה.

אבאי זאודה: מה קרה מאז שדיברנו בשתי ועדות אחרונות, האם נעשה משהו?

אבאי זאודה: לא, לא נעשה.

אבאי זאודה: סליחה, אתם מחכים שיקרו עוד אסונות?

אבאי זאודה: אני מאוד מבקש, האנשים שבאמת מבקשים עזרה בשכונות המצוקות, שחברי הכנסת שקובעים מדיניות, שיש להם השפעה, לרדת לשטח, וגם כשאנחנו יושבים בוועדה הזאת ושומעים את הבעיות לנסות שאותם המשרדים שצריכים ליישם את הדברים שיישמו אותם.

אבאי זאודה: לגבי רחובות אני חושב שאנשים שמדברים על רחובות הם לא מכירים את המציאות, מה קורה שם.

אבאי זאודה: הרצח הזה יכול לקרות גם במקום אחר, אבל מה שנעשה ברחובות, יש הרבה דברים שנעשו.

אבאי זאודה: אני מקווה שמתי שהוא יגיע היום הזה שהוועדה תזמין אותנו לדבר על הדברים החיוביים שישנם ביישוב, ברחובות.

אבאי זאודה: בפרט בשכונת קריית משה.

אבאי זאודה: מה שקורה ברחובות, או במקום אחר, בתקשורת התחילו לדבר.

אבאי זאודה: ריבונו של עולם, מה קרה לכם, אין לכם משהו אחר, דברו אולי את האמת, ותרדו לשטח, ותראו מה יש, מה אין.

אבאי זאודה: איך אנשים חיים, איזה השקעה יש, איזה שינוי יש.

אבאי זאודה: גם אנחנו כקהילה משקיעים, הגופים משקיעים, העירייה משקיעה, לפעמים גם מגיע לנו איזה פידבק, אנחנו עמדנו על הרגליים.

אבאי זאודה: בואו עכשיו נמשיך, אל תורידו אותנו למטה עוד הפעם.

אבאי זאודה: אני כן רוצה להגיד לחברים שלי, לאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, אנו כקהילה לא עושים מספיק בשביל עצמנו.

אבאי זאודה: אני מצטער להגיד.

אבאי זאודה: יש הרבה דברים שאנחנו בעצמנו עושים ומכשילים, אנחנו מכשילים את עצמנו.

אבאי זאודה: אנחנו בקהילה צריכים לבוא ולהגיד, ולא תמיד לבוא לתקוף את הממסד ולא תמיד לתקוף גם את הממשלה.

אבאי זאודה: בואו עכשיו נשאל את עצמנו מה אנחנו עשינו למען עצמנו ולמען הילדים שלנו.

אבאי זאודה: כל אחד אומר המדינה תעשה, הגוף הזה יעשה.

אבאי זאודה: למה אני צריך על הילד שלך לקחת אחריות.

אבאי זאודה: תיקח אחריות ותבוא גם כשמציעים לך תכניות, תיקח את התכניות שמציעים לך.

אבאי זאודה: אולי הם עוזרים לך.

אבאי זאודה: לשבת ולקטר ולבקר זה קל מאוד.

אבאי זאודה: אבל גם קח אחריות על הילדים שלך, אתה הבאת אותם לעולם הזה.

אבאי זאודה: לא אני.

אבאי זאודה: חוץ מזה, תאמין לי אני מתנדב מ-95' ואני יודע מה הדברים השטותיים שאנחנו עושים.

אבאי זאודה: אם היינו נמנעים, המסיבות שעושים שבת חתן מתחת לבניין, בא הנוער לוקח בירה ויושב בצד ושותה.

אבאי זאודה: אנחנו בעצמנו, לא אף אחד.

אבאי זאודה: שבת חתן מיום ראשון עד יום ראשון חוגגים מתחת לבניין, בא הנוער, לוקח בירה ושותה.

אבאי זאודה: וההורים יושבים ושותים.

אבאי זאודה: אז קודם כל אנחנו צריכים לבוא לתקוף את הבעיה הזאת מול הקהילה כמו שאתה תוקף את הבעיה הזאת מול משרד הקליטה ומול משרד אחר.

אבאי זאודה: וגם להגיד את הדברים.

אבאי זאודה: יחד עם זאת, גם לגבי המשטרה, ואני לא מדבר לגבי רחובות אבל בערים אחרות נתקלתי, אותי בעצמי עצרו.

אבאי זאודה: ראו שאני אתיופי, שחור, אנשים אחרים עשו, לקחו אותי.

אבאי זאודה: גם טיפול המשטרה הוא לא נכון.

אבאי זאודה: כל מי ששחור שעשה איזה אירוע מסויים תופסים אותו בדרך, רודפים אותו.

אבאי זאודה: אז מה אתם רוצים מהבני נוער?

אבאי זאודה: הם נגד המשטרה, ולא רוצים לראות בכלל את המשטרה.

אבאי זאודה: כך גם לגבי הרוסים.

אבאי זאודה: לכן המשטרה כל הגישה שלה צריכה להיות שונה, כמו שהיום אנחנו מטפלים ברחובות, בפרט בשכונת קריית משה.

אבאי זאודה: מעבר לזה אנחנו צריכים לטפל בשורש הבעייה.

אבאי זאודה: שורש הבעייה, שמשון אמר את הדברים, גם ראש העיר אמר את הדברים, הבעיה, אם אין לך איפה לשבת,

זאב אלקין: לזה אנחנו נחזור בהמשך, תשמור את זה לשעה אחת עשרה.

אבאי זאודה: מעבר לזה ישבו חכמים, הרבה חכמים יותר מאיתנו, ופשוט לוקחים את ההמלצות ואת המסקנות ושמים את זה במגרה ולא מיישמים את זה.

אבאי זאודה: לבוא לשטח, לרדת, לתת כתף ולתת תקציבים, תאמין לי, גם לערים אחרות, אם יקחו דוגמא מרחובות בטיפול בבני הנוער בכלל וביוצאי אתיופיה בפרט בשכונת קריית משה אני חושב שהמצב ישתפר.

אבאי זאודה: אצלנו, העירייה, המתנ"ס, כולם מציעים תכניות, רק הקהילה צריכה גם לקחת אחריות, לבוא ולבדוק את התכניות.

אבאי זאודה: תודה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אני רק אעיר בעקבות מה שאמרת שיכול להיות שיש הרבה צדק בהצעה שלך שנרד לשטח, יכול להיות שבכלל היה ראוי שהדיון הזה בעצמו יתקיים בשכונה, אבל אם לא בפעם הזאת אז בפעם אחרת.

זאב אלקין: גבירתי יושבת הראש, אני חושב שכדאי יהיה לשקול במסקנות הוועדה גם רעיון של לצאת לשכונה כסיור של הוועדה.

מרינה סולודקין: זה רעיון מצויין.

מרינה סולודקין: אנחנו נתאם גם עם המשטרה, גם עם רשות העיר וגם עם הארגונים של הקהילה את הביקור שלנו.

מרינה סולודקין: אני חושבת שהגיע הזמן בשטח לדבר, בגלל שפעם הייתי, אני חושבת ברמלה-לוד, בשכונה אתיופית, וראיתי איך מבזבזים, מה עושה המדינה שנותנת את המשכנתאות הגדולות, ואחר כך מרמים את האנשים שקונים את הדירות, ובמקום דירה אמיתית, שמונים אלף דולר שנותנת המדינה, מקבלים את המגורים שלא מתאימים לבני אדם אפילו בחמש עשרה אלף דולר.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, יש הרבה דברים שאנחנו צריכים לדבר כאן בוועדת העלייה וקליטה ולשנות את הכללים של המשחק.

מרינה סולודקין: בגלל שיש הרבה דברים בשטח שאנחנו צריכים גם ללמוד, גם לשנות, ועם אומץ לב.

מרינה סולודקין: בגלל שזה שנים של הרגלי קליטה לא נכונים.

רחל ארזי-שיף: אני קצינת מבחן מחוזית במחוז המרכז.

רחל ארזי-שיף: הנקודה הראשונה היא שבאמת אלינו מגיעים בסופו של דבר רק לאחר ביצוע עבירה, זאת אומרת כבר בשלב של הקצה האחר, וצריך לקחת את זה בחשבון.

רחל ארזי-שיף: אנחנו מוצאים בעיות גם אצל נוער עולי אתיופיה וגם נוער עולי חבר העמים, פחות או יותר אותן בעיות, אני מדברת על אותו גרעין קשה, אותן בעיות שאנחנו מוצאים גם אצל הנוער האחר, אבל לעתים מוקצן יותר.

רחל ארזי-שיף: הבעיות עלו כאן, ולצערנו הן בעיות לא מעטות.

רחל ארזי-שיף: זה כל הנושא של שעות הפנאי, הנושא של הדיור ובעיות כלכליות, תעסוקה, סמכות ההורים, בעיות שפה, נשירה ממסגרות חינוכיות, כעס מצטבר וניכור.

רחל ארזי-שיף: אבל אחת הבעיות המרכזיות שאנחנו רואים אותן לא רק בנוער עולי אתיופיה או חבר העמים זה נושא האלימות, הסמים והאלכוהול, ואני חושבת שזה נושא שצריך לשים אותו על השולחן.

רחל ארזי-שיף: בלעדיו נחזור ונדון.

רחל ארזי-שיף: בעיית האלימות, קרוב לארבעים אחוז מהמופנים אלינו לשירות המבחן, ואנחנו רואים אותם אגף, זה בעיות של אלימות, ובעיות של אלימות קשות שהולכות ומסלימות עם הזמן.

רחל ארזי-שיף: אני מסכימה עם מה שנאמר פה שהמענים הם צריכים להיות לא נקודתיים, זאת אומרת זה לא במקום הזה הנקודה או הפרוייקט או התכנית.

רחל ארזי-שיף: גם, אבל זה צריך להיות כולל ומקיף את הכל, מהתחלה ועד הסוף, אחרת לא תיפתר הבעיה.

רחל ארזי-שיף: אנחנו כן מתייחסים לנושא רגיש תרבות, כי כשהחלה העלייה הבנו שאנחנו לא יודעים.

רחל ארזי-שיף: כל הנושא של ללמוד את הקודים התרבותיים, את התרבות, שפה אנחנו לא יודעים.

רחל ארזי-שיף: אין לנו מספיק עובדים דוברי שפה ואנחנו נעזרים במתרגמים.

מרינה סולודקין: אבל זה לא משמים, נכון, שאין עובדים דוברי שפה.

רחל ארזי-שיף: יש תכניות שמכוונות וייחודיות.

רחל ארזי-שיף: אבל נקודה אחת שהיא מאוד חשובה, אני מניחה שאומרים את זה בכל מקום ובכל במה אבל חשוב לי להזכיר אותה.

רחל ארזי-שיף: משאבים שחסרים לנו ואנחנו יכולים לעשות, משאבי כוח האדם.

רחל ארזי-שיף: אם במקומות מסויימים שלושים אחוז מכוח האדם הקיים, גם כך עובדים בלי כוח אדם מספיק, אבל מתוך כוח האדם הקיים שלושים אחוז לא מאוייש מכל מיני סיבות של הליכים, מכרזים וכן הלאה, אפשר לעשות רק מה שניתן לעשות, אבל בוודאי לא מה שאנחנו יכולים,

זאב אלקין: לפי מה שאת אומרת כרגע, יש לך שלושים אחוז לא מאוייש.

רחל ארזי-שיף: קודם כל אנחנו עובדי מדינה, אנחנו שייכים למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

רחל ארזי-שיף: ככלל, גם אם כל התקנים היו מאויישים חסר כוח אדם.

רחל ארזי-שיף: התקנים הקיימים הם לא מאויישים, יש לנו מקומות שחמישים אחוז מהתקנים לא קיימים.

רחל ארזי-שיף: ועד שמתערבים, עד שנותנים את הטיפול, הליכים משפטיים שנמשכים, כי אנחנו לא יכולים.

דובר: כל התכניות שפועלות הן באחריות העירייה, יש את הרשות המפקחת, אותי, ועד השכונה וכל מי ששותף.

דובר: אני לא אתחיל להרבות בדיבור, אבל דובר פה על הרבה עניינים.

דובר: אנחנו בתחילת הדרך, מבחינת התכנית אנחנו עובדים שנתיים, אנחנו רק התחלנו לגרד את הבעיה ויש תוצאות מאוד מאוד חיוביות.

דובר: יש אלימות, קיים, אי אפשר להגיד לא, קיים אלימות, יש בעיות עם המשטרה, אבל גם בתחילת הדרך, כמו שאני לא מספיק מכיר עדיין את העבודה, וזה שנתיים, יש תרבויות של נוער שנולדות, כל חודשיים, כי יש סם חדש על המדף.

דובר: אני חושב בחלק שלי, בחלק הכי בסיסי כעובד שטח, וכאחד שרוצה לעשות מדיניות מאוד מאוד הגיונית בעבודה עם נוער, אי אפשר לתת תקציב כל שנה ובום לסגור.

דובר: זה לא עובד בחינוך.

דובר: רוצים שינוי אמיתי, צריך גישה.

דובר: גם גישה ביקורתית זאת לא גישה חיובית.

דובר: אתה עכשיו הכנסת לי באבו אביה, ואני מה זה לא מרגיש נוח.

דובר: אני חושב שצריך לבדוק מה קיים, מה עובד באמת, תלכו קצת למה שעובד, כי מה שעובד מראה שהוא עובד.

דובר: אם משהו עובד, תבואו, תסתכלו תכל'ס, מה עובד בשישי, מה עובד בשבת, איזה פעילויות עובדות.

דובר: לתת למה שעובד תכל'ס, דברים יכולים לפרוח.

דובר: אבל להסתכל.

מרינה סולודקין: תודה רבה אדוני.

מרינה סולודקין: עכשיו משפטי סיום של ראש העיר, חבר הכנסת זאב אלקין ושלי.

שוקי פורר: ראשית אני רוצה להודות לוועדה, ליושבת הראש ולחברי הכנסת שהטריחו את עצמם ובאו.

שוקי פורר: מכל מקום גם אני חושב, ואני מציע לכל אלה שנמצאים כאן, ולא נמצאים פה לעתים קרובות, זה לא מעיד על חוסר רצון לעשות ולעזור, אני בטוח שמצד חברי הכנסת הנוכחים וגם מצד אלה שאינם כאן, בגלל אילוצים אחרים, יש רצון לעזור.

שוקי פורר: הבעיות שלנו הן לא עם חברי הכנסת.

שוקי פורר: הבעיות שלנו הן עם הממשלה.

שוקי פורר: ואנחנו צריכים אותם להניע לעבוד.

שוקי פורר: אני חושב שנאמרו פה דברים מאוד חשובים, אני לא רוצה לחזור על אף מילה שנאמרה, אני רק חושב שאם נסכם בזה שנקיים דיון נוסף בשכונה עצמה עשינו את שלנו.

מרינה סולודקין: תודה רבה לראש העיר רחובות.

מרינה סולודקין: חברי חבר הכנסת זאב אלקין בבקשה.

זאב אלקין: גבירתי יושבת הראש, קודם כל אני מציע שגם במסקנות הדיון הזה נאמץ את ההצעה האחרונה של ראש העיר ונקבע דיון, אבל מעבר לביקור נקבע דיון מעקב.

זאב אלקין: ננסה לא לקיים אותו ממש כרגע אלא אולי בתחילת המושב הבא, ולראות איך תוך כמה חודשים משרדי הממשלה יתקדמו באותם דברים שהוצגו כאן בפנינו.

זאב אלקין: זאת נקודה אחת.

זאב אלקין: נקודה שניה, אני חושב שמאוד חשוב שמכאן תצא קריאה, בעקבות הישיבה הזאת, מול משרדי הממשלה הרלוונטיים שמטפלים בנושא של נוער עולה, וכולם הוזכרו כאן, שבטחון פנים הוא רק קצה הקרחון בקצה, אבל בראש ובראשונה חינוך, קליטה ורווחה, וכמובן בטחון פנים, לנסות ולגבש בדחיפות תכנית טיפול לאומית בסוגיית נוער עולה.

זאב אלקין: אני יודע שהתקיימה ישיבה, אם אינני טועה, של ועדת השרים לענייני אלימות, שהוקדשה לנושא הזה, לנושא של אלימות בקרב נוער עולה.

זאב אלקין: זה לא הוזכר כאן עדיין, כתוצאה מהישיבה הזאת יצאו מסקנות אופרטיביות, אני חושב שזה הכיוון שלשם אנחנו צריכים לדחוף.

זאב אלקין: הנקודה השלישית, שהיא גם לצערי קשורה לכל המשרדים האלה, אולי להוציא את משרד הקליטה, שכמובן צריכים לתת דגש מאוד על הטיפול תלוי תרבות ושפה ומנטליות לנוער עולה על ידי אותם משרדים, ובין השאר, ואולי בראש ובראשונה בניסיון להגדיל את מספר העובדים שהם יודעי שפה ויודעי תרבות ומנטליות ביחידות הרלוונטיות.

מרינה סולודקין: גם תעסוקה לאקדמאים שיש לקהילה האתיופית, ואנחנו מבזבזים את ההון האנושי שהשקענו בזה, וזה בלתי מוסבר.

מרינה סולודקין: אני רוצה להודות לכל המשתתפים בדיון הזה.

מרינה סולודקין: יש לנו עוד דיון היום שקשור לנושא וזה בנושא של משרד הבינוי והשיכון, שהפסיק לעשות תכנית שיקום שכונות בשכונת קריית משה, וזה קשור מאוד לנושא שאנחנו דיברנו היום.

מרינה סולודקין: אנחנו נעשה מהיום למחר את כל המסקנות של הישיבה.

מרינה סולודקין: אנחנו נצביע על המסקנות כמו שנהוג מחר, בישיבת הוועדה, ואני מקבלת גם ההצעה של ביקור וגם הצעה של ישיבה בתחילת המושב הבא.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.