ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 103, 2007-06-27 09:00

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת עלייה, קליטה ותפוצות בנושא ילדים עולים בלי מעמד.

מיכאל נודלמן: ועדת עלייה, קליטה ותפוצות קיימה עד כה שבע ישיבות בנושא זה.

מיכאל נודלמן: היום זו הישיבה השמינית בנושא.

מיכאל נודלמן: הישיבה האחרונה התקיימה בהשתתפות שר הפנים רוני בראון לפני כשבעה חודשים, ובסיומה הוחלט להתכנס למעקב תוך שישה חודשים.

מיכאל נודלמן: מה שאני מקיים כיושב ראש ועדת עלייה, קליטה ותפוצות זה ישיבה שלישית, עברה שנה וחצי, זו ישיבה שלישית בנושא זה.

מיכאל נודלמן: יש למנוע לאלתר הישנות התופעה שילדים חסרי מעמד חוקי במשפחות עולים חדשים בישראל ולמדו בה כמעט שתים עשרה שנה, ובגיל שמונה עשרה הם מקבלים צו גירוש מהמדינה.

מיכאל נודלמן: הם לא יודעים שפה אחרת, הם לא יודעים מסורת אחרת, הם לא יודעים היסטוריה אחרת, הם לא יודעים מדינה אחרת, רק מדינת ישראל, והם מקבלים צו גירוש.

מיכאל נודלמן: זה לא מקובל במדינה מתוקנת, אבל אצלנו יש מקרים כאלה.

מיכאל נודלמן: אני רציתי להזמין קודם, עכשיו אין לי מקרים כאלה, קודם רציתי להזמין ילדים כאלה שקיבלו צו גירוש, הם פוחדים להגיע לוועדה כי הם פוחדים שלקחו אותם מהוועדה וביקשו מדינה.

מיכאל נודלמן: זה לא נכנס אפילו לראש שזה אפשר להיות.

מיכאל נודלמן: שר הפנים חבר הכנסת רוני בראון דיווח לוועדה בישיבה בעשרים לנובמבר 2006 כי עם כניסתו לתפקיד המנהיג הוא משנה מדיניות, מדיניות הומניטרית והנהגה בנושא זה, והוא דיווח שבאותו יום במדינת ישראל היו שמונה מאות שלושים ושישה ילדים חסרי מעמד, שזה המון, אלה ילדים של עולים חדשים, ולא של עובדים זרים.

מיכאל נודלמן: בשבוע שעבר היתה כתבה ב"הארץ" שמשרד הפנים נתן אזרחות לחמש מאות עשרים ושניים ילדים עובדים זרים.

מיכאל נודלמן: אבל אנחנו, אדוני מנכ"ל משרד הפנים, מרגישים לא שווים שנתנו אזרחות לילדים עולים חדשים, והיום אנחנו רוצים לדבר על זה.

מיכאל נודלמן: אני עכשיו אתן לך מכתבים מארגונים, מהמועצה הלאומית לשלום הילד, על ילדים כאלה.

מיכאל נודלמן: עכשיו אני רוצה מהתחלה, כי זה מאוד חשוב, יש פה אמא עם ילדה, שלילדה אין אזרחות, והיא חסרת מעמד.

מיכאל נודלמן: אני מבקש מהאמא לספר לנו איך זה קרה שילדה, תגידי בבקשה מה קרה, למה את פה,

מזל קידר: חנה הגיעה ארצה לפני שנתיים מבלה-רוס, היא יהודיה, יש לה את כל האישורים על היהדות שלה, והיא זכאית לחוק השבות.

מזל קידר: יש לה אמא אחרת, שהיא יהודיה ונמצאת כרגע בכלא בבלה-רוס.

מזל קידר: אבא שלה נפטר לפני כמה שנים, וכרגע חנה נמצאת איתנו ואנחנו המשפחה שלה לכל דבר.

מזל קידר: יש לה אחים ואחיות, היא לומדת בבית ספר, ויש לנו פשוט בעיה קשה להסדיר את המעמד שלה בארץ, למרות שיש לה כל האישורים שהיא יהודיה וזכאית חוק השבות.

חנה דשבסקי: הילדה נורא פוחדת, היא נורא מבולבלת, אבל אני ברשותך אעזור לה.

חנה דשבסקי: צריך להבין, משפחה המאמצת מחזיקה את הילדה הזאת בתור בת לכל דבר.

חנה דשבסקי: אבל למרות שהילדה יהודיה וזכאית לחוק השבות, ואנחנו כבר לא מדברים על בעיות יותר מורכבות, המשפחה לא קיבלה אגורה עבורה במשך שנתיים מאף רשות במדינה.

חנה דשבסקי: רק אחרי התערבות שלי במשך עשרים וארבע שעות מאומצות, הילדה קיבלה אפשרות להופיע אצל רופא ברגע שהיא היתה זקוקה לכך.

חנה דשבסקי: הילדה לא יכולה בחופש הגדול לבקר את המשפחה שלה בארצות הברית, בגלל שאי אפשר להוציא אותה מן הארץ כי היא לא תוכל לחזור ארצה.

חנה דשבסקי: הילדה זכאית לכל דבר, אבל מבחינת הבירוקרטיה הישראלית היא לא קיימת.

חנה דשבסקי: אמא היתה מיליון פעם במשרד הפנים, הוגשו כל הבקשות האפשריות והבלתי אפשריות.

חנה דשבסקי: בסופו של דבר ברוב נדיבותו משרד הפנים נתן לילדה מעמד של תלמידה, שבעצם לא מקנה לה שום זכויות חוץ מזכות שבמקרה שהמשטרה עוצרת אותה ברחוב, שאני מקווה שזה לא יקרה, יש לה מעמד כלשהו בארץ.

חנה דשבסקי: אני חושבת שזה פשוט לא פייר, כלפי הילדה הזאת, כלפי המשפחה שעושה מעשה מאוד טוב, ושוב, אני לא רוצה כרגע לדבר על מקרים יותר מורכבים, הילדה יהודיה כשרה, זכאית לחוק השבות.

חנה דשבסקי: למה שלמשרד הפנים לא להיות קצת נדיב וקצת לעזור, להושיט עזרה, במקרה שאולי הוא לא רגיל?

חנה דשבסקי: זה מה שאני רוצה להגיד.

חנה דשבסקי: אלה אנשים זרים, שנודע להם דרך הסוכנות היהודית ודרך השליחויות שלנו מטעם המדינה, לבלה-רוס, על ילדה יהודיה שנמצאת במצב מצוקה, והם החליטו שזה לא יכול לקרות שאיפה שהוא שם בתנאים לא תנאים משוטטת ילדה לבד, שהיא יהודיה לכל דבר, והם נסעו לשם, לקחו אותה והביאו אותה ארצה.

מיכאל נודלמן: חוץ מאמא ואבא אין לה קרובים שם?

חנה דשבסקי: לא.

לודמילה אויגנבליק: אתם יודעים שנמצאים פה, לא מה שאתה אמרת, שמונה מאות שלושים ושש, בלי סטטוס, בלי מעמד, ילדים של משפחות מעורבות, אני חושבת שמספר הילדים שנמצא פה בישראל יותר מששת אלפים.

חנה דשבסקי: אני מאוד מאוד מבקשת לא לגלוש בנושא המספרים.

חנה דשבסקי: כי זה סנריו מאוד מאוד קבוע בישיבות מסוג זה, שיעזרו לפחות לכמה.

מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים שהמספרים גדולים, אבל הבעיה היא לא במספרים.

חנה דשבסקי: יש כאן ילדה, בואו נפתור את הבעיה שלה, ויש כאן עוד ילד, שאני נורא מצטערת להגיד אבל למרבה הפלא הוא אלוף הארץ באגרוף.

חנה דשבסקי: תכירו, זאת גאווה של מדינת ישראל, רק יש בעיה אחת, שלילד הזה אין אף אחד בשבילו.

חנה דשבסקי: הוא נמצא פה, הוא אלוף הארץ, אנחנו יודעים להעניק לו את התואר היפה על ההישגים הטובים שלו, אבל אין לו לא מספר זהות, לא שום דבר.

חנה דשבסקי: זה בנאדם שלא קיים.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לפתור בעיה.

מיכאל נודלמן: לא כמות הבעיה.

מיכאל נודלמן: כי אפשר פה בלי סוף לדבר,

חנה דשבסקי: אנחנו לא מדברים על ילדי עובדים זרים, אנחנו לא מדברים על חוקיים או בלתי חוקיים, אנחנו מדברים על משפחות עולים שהגיעו ארצה כחוק.

חנה דשבסקי: על משפחות שמרגע שהם מקבלים משכורת הראשונה שלהם בארץ משלמים מסים כמו כולנו.

חנה דשבסקי: לפי החוק במדינת ישראל.

חנה דשבסקי: אנחנו מדברים על משפחות שאין להן ארץ אחרת, ויש להן בעיה, יש בתוכן ילד שהוא איכשהו בעקיפין או במישרין לא זכאי חוק שבות.

חנה דשבסקי: זה ילד שלהם, זה לא ילד שאפשר לשלוח אותו כמו שמשרד הפנים הציע לו לנסוע לאוקראינה כדי לחזור אחר כך, לא ברור איך, ארצה, עם דרכון אוקראיני.

חנה דשבסקי: ברגע שבנאדם שגדל פה, שחמש עשרה שנים פה, שלא דובר שום שפה נורמלית חוץ מעברית, יצא לשם, דינו פשוט להיעלם.

חנה דשבסקי: אף אחד לא יטפל בו שם, הוא אף אחד בשבילם.

חנה דשבסקי: זאת אומרת בשבילם הוא אזרח שזכאי לשלם להם מסים, שזכאי אולי להתגייס אצלם בצבא, שזכאי כל מיני דברים, אבל אין לו שם אף אחד, הוא לא מכיר שם אף אחד, אין לו לאן ללכת, אין לו כתובת, אין רשות שתטפל בו.

חנה דשבסקי: המשפחה שלהם פה.

חנה דשבסקי: אין להם ארץ אחרת.

חנה דשבסקי: נעים לנו, לא נעים לנו, אבל ההורים שלהם עולים שמשלמים כאן מסים ושהם אזרחים.

חנה דשבסקי: אתם חייבים להבין, יש בעיה אחת מאוד רצינית איתם.

חנה דשבסקי: אנחנו גידלנו כאן דור ללא מעמד.

חנה דשבסקי: הילד הזה כמו רבים שנמצאים על שולחני שנים "בטיפול" של משרד הפנים, כבר לא ילד.

חנה דשבסקי: הוא בן תשע עשרה, עדיין אין לו ארץ אחרת, ועדיין המשפחה שלו פה, ועדיין אין לו לאן לחזור, חוץ ממדינת ישראל.

חנה דשבסקי: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה שלהם הם יהיו פה שנים, הם יזדקנו פה, ללא זכויות, ללא מעמד, ללא תנאים, אבל אין להם לאן ללכת.

חנה דשבסקי: אז עוד פעם, בשבילנו חשוב מאוד לפתור את הבעיה הזאת.

חנה דשבסקי: אני לא רשאית לטפל בו כבר.

חנה דשבסקי: הוא בן תשע עשרה.

חנה דשבסקי: אני מטפלת בילדים עד גיל שמונה עשרה.

חנה דשבסקי: בגיל שמונה עשרה הוא לא ילד.

חנה דשבסקי: אני פשוט מבקשת שמשרד הפנים ייקח את הבעיה הזאת בתור בעיה של משפחות עולים וימצא את הדרך הבירוקרטית הנכונה, החוקית, לפתור את הבעיה.

חנה דשבסקי: זה הכל.

לודמילה אויגנבליק: אני חוזרת למשפחות מעורבות, בתוך שבועיים אנחנו קיבלנו כמעט מאה פניות ממשפחות מעורבות, וכל הפניות קשורות לילדים דור רביעי.

לודמילה אויגנבליק: דור רביעי לא מקבל פה אזרחות.

לודמילה אויגנבליק: ואפילו יש קשיים אחרי צבא.

לודמילה אויגנבליק: הם גומרים צבא ולא מקבלים אזרחות.

לודמילה אויגנבליק: זאת אומרת שילדים נמצאים פה בלי מדינה, בלי זהות, בלי שום דבר.

לודמילה אויגנבליק: ואני שואלת מתי זה יהיה חוק שצריך לעגן זכויות של דור רביעי.

לודמילה אויגנבליק: למה מדינה, כמה זה עולה למדינה, הם למדו פה, הם גמרו בית ספר, הם יכולים לתת למדינה כל הכוח שלהם, והמדינה זרקה אותם כמו זבל.

אריק דרוקמן: אני יושב ראש ועדה מקצועית של איגוד האגרוף.

אריק דרוקמן: הסיפור הוא כך, אריק דרוקמן, הבחור יכול לייצג את מדינת ישראל בזירה הבינלאומית וגם באולימפיאדה.

אריק דרוקמן: הבחור בימים אלו סיים קורס מדריכי איגרוף ומאמני איגרוף תאילנדי וקיקבוקס במדינת ישראל.

אריק דרוקמן: הבחור סיים בישראל את בית ספר, אני יכול להעיד, ומי שמכיר אותי יודע את ההתייחסות שלי למדינת ישראל, כאוהב מדינת ישראל, ואני יכול להגיד שגם הבחור הזה אוהב מדינת ישראל לא פחות ממני, כי הוא לא מכיר שום מדינה אחרת.

אריק דרוקמן: יש לו רק אחות ויש לו רק אמא, והוא קשור אליהן ולא לאף אחד אחר והם גרים בישראל.

אריק דרוקמן: וזו הבקשה שלנו, שהוא יוכל לייצג אותנו גם אולי באולימפיאדה, הוא צריך מוקדמות אולימפי לעבור.

מיכאל נודלמן: אין להם אזרחות ישראלית?

אריק דרוקמן: עוד לא, אבל יש להם מעמד תושב קבע.

אולג סלביצ'ב: אמא שלי לא קיבלה עד עכשיו אזרחות בגלל שאני פה, ככה הם הסבירו.

אריק דרוקמן: שהוא צריך לעזוב את ישראל על מנת שהיא תסדיר את המעמד ואז הוא יחזור.

אולג סלביצ'ב: אני אשם שאמא לא קיבלה אזרחות?

מיכאל נודלמן: כמה זמן אתה בארץ?

אולג סלביצ'ב: ביוני אהיה שמונה שנים בארץ.

אולג סלביצ'ב: אני למדתי בבית ספר, סיימתי שתים עשרה שנים, יש הכל כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: מאיפה אתה?

אולג סלביצ'ב: מרוסיה, מעיר צ'רכסק, אולי אתה מכיר.

אולג סלביצ'ב: אני באתי לישראל בגיל אחת עשרה.

אולג סלביצ'ב: הלכתי לבית ספר, למדתי עד גיל מסויים, ועכשיו אני לא יודע מה לעשות.

מיכאל נודלמן: אתה יכול להיות עכשיו ברוסיה?

אולג סלביצ'ב: אין לי שם אף אחד.

אולג סלביצ'ב: אמא שלי פה, אחותי פה והיא קיבלה אזרחות, אצלה הכל בסדר.

אולג סלביצ'ב: אמא שלי לא יכולה לקבל אזרחות כי כמו שמשרד הפנים הסביר עד שמשהו לא יהיה איתי אז היא לא תקבל שום דבר.

אולג סלביצ'ב: זה מה שיש.

אריק דרוקמן: אני רוצה להוסיף שאם הוא פה מגיל אחת עשרה הוא לא יכול לחזור למקום שבו הם גרו.

אריק דרוקמן: אפילו ברוסיה לא יכולים לחזור למקום הזה, זה כמו עזה.

ניקול מאור: יש פה כמה בעיות שאי אפשר להאשים בהם את משרד הפנים.

ניקול מאור: אפשר תמיד להתלונן על משרד הפנים אבל יש פה כמה בעיות שהרבה מהן קשורות למדינות הזרות דווקא.

ניקול מאור: שיש המון מדינות, במיוחד אוקראינה ומדינות מחבר העמים לשעבר שלא נותנים לאזרחים שלהם דרכונים פה בישראל.

ניקול מאור: הרבה מאוד מהילדים פה, שהם גם דור רביעי וגם ילדים שקשורים למשפחות עולים, שמשרד הפנים דווקא היה מוכן לתת להם מעמד לא יכולים לקבל פה מעמד כי השגרירויות שלהם, או שאין שגרירות פה או שהשגרירות לא מוכנה להנפיק דרכון.

ניקול מאור: ואז משרד הפנים בבעיה, שמצד אחד הוא לא רוצה לתת מעמד לבנאדם שאין לו דרכון, מצד שני הבנאדם לא יכול לקבל דרכון, וזה מצב שהוא בלתי אפשרי שמדינת ישראל נמצאת בבעיה והעולים והילדים שלהם נמצאים בבעיה, שזה באמת לא אשמתם.

ניקול מאור: וצריכים איך שהוא לדעתי לקרוא גם למשרד החוץ להתחיל להפעיל לחץ על השגרירויות.

מיכאל נודלמן: נניח שמגיע אדם בלי דרכון, אבל יש לו איזה שהוא נייר שאומר מי הוא ומאיפה הוא, כל הדברים צריכים להיות, לא באים אנשים בלי שום דבר.

ניקול מאור: לא, הרבה ילדים הם לא יכולים לעבור גבול.

ניקול מאור: נגיד שמישהו בא לפה בגיל אחת עשרה, עם דרכון מאוקראינה, שבתוקף עד 2000, הוא רוצה עכשיו לקבל מעמד, הדרכון לא בתוקף.

ניקול מאור: צריכים משהו לשים את המעמד שלך.

ניקול מאור: הוא הולך לשגרירות אוקראינה והם אומרים לו לא, אנחנו לא ניתן לך דרכון.

ניקול מאור: תחזור לאוקראינה וניתן לך דרכון.

ניקול מאור: ואז משרד הפנים בבעיה, הוא לא יכול לתת לו מעמד, מצד שני הילד תקוע, כי הוא לא יכול לחזור לאוקראינה.

ניקול מאור: חל מהבעיות הללו ניתן לפתור באופן פרטני.

מיכאל נודלמן: את רוצה להגיד שאשמים באוקראינה וברוסיה?

מיכאל נודלמן: על מה אתם מדברים?

ניקול מאור: אני אומרת שיש מצבים שגם אנחנו צריכים ללחוץ על משרד החוץ שלנו, שצריכים למצוא פתרונות לאנשים שלא יכולים לקבל דרכונים.

ניקול מאור: אני אומרת שאנחנו צריכים פה במדינת ישראל למצוא פתרונות לאנשים האלה, אבל זה לא תמיד פייר להאשים את משרד הפנים שהם תמיד לא בסדר.

ניקול מאור: יש פה דברים שמשרד החוץ צריך ללחוץ עלייהם, שצריכים למצוא פתרונות.

ניקול מאור: משרד הפנים גם צריך להתגמש במתן מעמד זמני לאנשים שאין להם דרכונים, זה אין ספק, צריכים ללחוץ על המדינות האלה למצוא פתרונות, מצד שני צריכים למצוא מבחינת משרד הפנים פתרונות.

ניקול מאור: אני לא צריכה להגיד שמבחינת העניינים, אני הבנתי, והצהירו על זה בישיבות קודמות, שאחרי שלוש שנים בארץ מי מקבל אזרחות, אני לא כל כך מבינה למה יש פה בעיה.

ניקול מאור: כתוב בפרוטוקולים שאחרי שלוש שנים מי מקבל אזרחות ישראלית.

ניקול מאור: ולפי הניסיון שלנו עניינים אחרים מקבלים אזרחות.

ניקול מאור: אז לא כל כך ברור לי, אולי יש בעיות ספציפיות, צריכים לפנות, כי כל מי שאני פניתי אליו כנין אחרי שלוש שנים קיבל אזרחות.

ניקול מאור: אז לא ברור,

לודמילה אויגנבליק: זה נכון, זה מוזר, אבל אנחנו קיבלנו כמעט מאה פניות.

לודמילה אויגנבליק: למשל משרד הפנים בצפת הם בכל אופן לא נותנים תשובה ולא סוגרים את האזרחות שלהם.

ניקול מאור: מה שרק רציתי להגיד שהבעיה התמידית שאנחנו נתקלים בה זה שלא מקבלים תשובות.

ניקול מאור: אם אתה מקבל תשובות בדרך כלל התשובה מסבירה יפה מאוד מה המצב.

ניקול מאור: ואני קוראת למנכ"ל שאיך שהוא יעזרו בעניין מתן תשובות מהלשכות המקומיות, מהלשכה המשפטית, שאנחנו פשוט פונים, וזה כמו בור ללא תחתית.

ניקול מאור: ואם היינו מקבלים תשובות היינו מראים שלדעתי שמונים אחוז מהמקרים משרד הפנים יש לו תשובה והיא בסדר.

ניקול מאור: הבעיה שעד שאנחנו נקבל את התשובות האלה הילדים נשארים פה בישראל שנים רבות בלי מעמד.

ניקול מאור: וזה צריכים לפתור.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד, זה טוב שאתם מעלים פה דברים חשובים, רק אני רוצה להגיד שאם יש עוד מישהו שרוצה לדבר, בבקשה.

מיכאל נודלמן: תעלו בעיות שיש אצלכם.

מיכאל נודלמן: אני מכיר מנכ"ל, זה מנכ"ל חדש, שנה אולי, במשרד הפנים, היו לנו את משרד הפנים הרבה בעיות בנושאים אחרים, לדוגמא אשרות לכניסה לישראל, אתם יודעים מה זה, וקצת קצת זה משתפר וזה תודה למנכ"ל משרד הפנים.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהוא איש רציני וכל השאלות שיש עכשיו, שהן רציניות, אני בטוח שמשרד הפנים ומנכ"ל משרד הפנים מנסים לפתור.

מיכאל נודלמן: בבקשה, אתם פה לא סתם,

כלב מאיירס: עמותת מכון ירושלים לצדק, אנחנו גם מטפלים מזה שלוש שנים בהרבה מאוד מקרים של בעייה במשרד הפנים במתן מעמד ואשרות.

כלב מאיירס: אני רק רוצה להצטרף למה שנאמר כבר שאני חושב שאחת הבעיות הכי רציניות וקשות שלנו זה העניין של סחרת.

כלב מאיירס: אנחנו בממוצע כשכותבים מכתב למשרד הפנים מקבלים תשובה אחרי שמונה, תשעה חודשים, וזאת לא הגזמה.

כלב מאיירס: לאחרונה אנחנו התחלנו פשוט לפנות לנציבות תלונות הציבור, מקרה מקרה, ואז ראינו שמקבלים תשובה תוך שבועיים או שלושה שבועות.

כלב מאיירס: אבל אני חושב שהדבר לא תקין, אני חושב שצריך לשנות את העניין הזה ולמצוא דרך לחתוך את הסחבת.

כלב מאיירס: אני יודע שזה לא פשוט אבל לא יתכן שיהיו משפחות ששנים, לא רק חודשים, שנים יחכו לקבל תשובה ובינתיים יחיו פה במצב חסרי מעמד וחסרי סטטוס לחלוטין.

אריק דרוקמן: המעמד של "טוטו תמוז", שחקן הכדורגל, מה ההבדל בין מתאגרף לשחקן כדורגל?

מיכאל נודלמן: יש שוני.

מיכאל נודלמן: יש לו זכות להיות אזרח לא בגלל שהוא עוסק באגרוף.

מיכאל נודלמן: יש לו זכות להיות אזרח ישראלי.

מיכאל נודלמן: אני לא חושב שבגלל שהוא מתאגרף טוב הוא צריך לקבל,יש לו זכות, קודם, יותר חשוב שהוא יהודי והוא צריך לקבל.

רם בלינקוב: קודם כל, אני לא יודע איך להתייחס פה לחלק מהאמירות, אני דווקא הייתי רוצה להתחיל בדבריו של העורך דין המלומד.

רם בלינקוב: אני הייתי שמח לראות שממוצע התשובות שלך הוא שמונה תשעה חודשים.

רם בלינקוב: אליי לא פנית אף פעם, ואם פנית לא חיכית יותר מכמה ימים.

רם בלינקוב: אני כבר נמצא פה שנה, זה כבר הרבה זמן.

רם בלינקוב: לזרוק כאן שמונה תשעה חודשים, להגיד למישהו שהממוצע הוא שמונה תשעה חודשים זה אומר שלפעמים הוא מחכה שלוש שנים ולפעמים זה מהר.

רם בלינקוב: זה רק בשביל לסבר לכם את האוזן.

רם בלינקוב: ואני כופר בנתון הזה.

רם בלינקוב: מתעסקים פה בבעיה מאוד קשה.

רם בלינקוב: אתה חושב שזה קל לי להסתכל על הילדה?

רם בלינקוב: זה לא קל לי להסתכל עלייה.

רם בלינקוב: גם לי יש ילדים, ואיך שהיא נראית גם הייתי יכול לאמץ אחת כזאת.

רם בלינקוב: אבל אני מודיע לך, אנחנו צריכים הסכם אפוטרופוסות.

רם בלינקוב: אני לא יכול לתת לה מעמד כך.

רם בלינקוב: אמנם הגברת שנמצאת איתה נראית גברת הגונה וכיוצא בזה, אבל אני לא נותן על בסיס מראה.

רם בלינקוב: יש עניין משפטי.

רם בלינקוב: מה זאת אומרת, איך את רוצה שאני אתן לה מעמד?

חנה דשבסקי: בבית משפט לא נתנו אפוטרופסות ולא אזרחות מדינת ישראל.

רם בלינקוב: תסלחי לי, אם זה נכון אז אני לא הפתרון לזה.

רם בלינקוב: אני לא יכול לתת מעמד לילדה שאין לה אפוטרופסות או לחילופין אין הסכמה של האמא שלה.

חנה דשבסקי: מר בלינקוב, אני מצטערת אבל אני מבקשת עוד פעם להדגיש שכל מקרה שנמצא בתיק הזה, ובתיק הזה יש אחד עשר מקרים שהושלכו אליך, הוא לא מקרה רגיל, אבל מייחד את כולם דבר אחד.

רם בלינקוב: סליחה, אני מבין שעברנו לנושאים אחרים, כי זה לא קל לתת תשובה למה שאני אומר.

רם בלינקוב: סליחה, גברת, תני לי לדבר בבקשה.

רם בלינקוב: אתם זורקים משרד הפנים.

רם בלינקוב: אתם חושבים שיש לנו פחות לב מכם?

רם בלינקוב: מה, האנשים שעובדים לא אכפת להם מהילדים האלה, מהאנשים האלה?

רם בלינקוב: אבל עדיין מה שמנחה אותם קודם כל זה החוק.

רם בלינקוב: קודם כל יש חוק, יש חוק השבות ויש חוק הכניסה.

רם בלינקוב: ועל בסיסם יש נהלים.

רם בלינקוב: חלק מהנהלים לא טובים.

רם בלינקוב: צריך לסדר אותם.

רם בלינקוב: חלק מהנהלים סידרנו.

רם בלינקוב: אני מוכן להראות לכם ולהוכיח לכם שהעניין ההומני קיבל תאוצה בשנה האחרונה, קיצונית.

רם בלינקוב: הנה, תשאל את האנשים, קיצונית.

רם בלינקוב: אנחנו הולכים לקולא ולא לחומרא.

רם בלינקוב: אבל כפי שהיושב ראש אמר אנחנו לא יכולים לתת תשובה חיובית לכל דבר, אחרת המדינה תהיה הפקר, פרוצה, ויש מקרים שלא ראויים.

רם בלינקוב: אני לא רוצה להיכנס פה לחלק מהמקרים שנתת לי, אבל יש פה מקרים שאנחנו לא ניתן מעמד.

רם בלינקוב: אנחנו לא ניתן מעמד לבנאדם, ואני לא אנקוב בשמו, שהוא אלים, מסומם, ולא זכאי חוק השבות.

רם בלינקוב: לא ניתן לו מעמד, עם כל הכבוד.

רם בלינקוב: אני לא אמור להיות פה מדינה שמנקזת לתוכה את כל הבעיות.

רם בלינקוב: כן ניתן הקלות.

רם בלינקוב: חלק מהמקרים שכתבתם לנו פה הם בכלל כבר אזרחים.

רם בלינקוב: שתדעו.

רם בלינקוב: אבל כותבים, העיקר, בסדר.

רם בלינקוב: יש פה כאלה שקיבלו אזרחות לפני שנה, והם ברשימה.

רם בלינקוב: אתה רוצה אני אתן לך את השם.

רם בלינקוב: אבל העקרון הוא שמדינה לא יכולה להתעסק בנושאי מעמד שלא לפי חוק בראש וראשונה וקריטריונים שנגזרים מהחוק הזה.

רם בלינקוב: אני לא יודע לתת תשובה ספציפית לבחור הצעיר הזה, אני לא מכיר את הפרטים, ואני מעדיף לא לתת תשובה לפני שאני אכיר את הפרטים.

רם בלינקוב: מה זה נקרא להכיר את הפרטים, זה להיכנס למחשב ולראות מה הסטטוס של הבחור, של המשפחה וכיוצא בזה.

רם בלינקוב: חלק מהמקרים שפה ציינתם אנחנו מחכים לחוות דעת.

רם בלינקוב: תדעו, כל מי שמקבל מעמד לא באופן אוטומטי שעל פי חוק השבות אנחנו מקבלים חוות דעת, בין היתר מהמשטרה.

רם בלינקוב: אם זה מקרה הומניטרי אז ממשרד הרווחה למשל.

רם בלינקוב: יש ועדה בין משרדית הומניטרית.

רם בלינקוב: הגברת שיושבת על ידך היא חברה בוועדה.

רם בלינקוב: ומקבלים תסקיר, גם ממשרד הרווחה, יושבים שם ממשרד הבריאות, יושבים מהמשרד שלנו, יושבת לשכת הקשר ועוד גורמים, וכל מקרה זה עולם ומלואו.

רם בלינקוב: את חושבת שכשנותנים תשובה שלילית, כל אחד לא מדמה לעצמו מי עומד מאחורי התשובה?

רם בלינקוב: זה קל?

רם בלינקוב: אבל לפעמים אין ברירה, אין מנוס.

רם בלינקוב: הכי קל זה להגיד תשמע, אני נותן לכל אחד חיובי.

רם בלינקוב: גם אז אני חוטא לתפקידי.

רם בלינקוב: לתת תשובה חיובית אוטומטי זה לחטוא לתפקידי, מעבר להיבט החוקי.

רם בלינקוב: יש פה דמוקרטיה שקבעה לעצמה כללים כיצד היא רוצה לראות את החברה, ואני אמור לייצג את מה שקבעו הכללים, הכללים נקבעים דרך החוק, שנחקק כאן, ואני לא יכול בכלל, לא רוצה גם, לא רוצה בכלל לעבור אותו.

רם בלינקוב: אני כן רוצה, ואנחנו עושים את זה, לחפש גמישויות.

רם בלינקוב: כי הרי חוק לא יכול לצפות הכל.

רם בלינקוב: ברור שיש מקרים שנופלים כאן, נופלים כאן, יש מקרים שנופלים בניגוד לחוק, אבל הם הומניטריים, אז בוודאי שאנחנו מטפלים.

רם בלינקוב: לעניין הנינים, אמרה הגברת העורכת דין, היא נתנה תשובה.

רם בלינקוב: זה לא נכון מה שנאמר כאן.

רם בלינקוב: פשוט לא נכון מה שאמרת, שלא מטפלים בנינים ולא נותנים להם מעמד.

רם בלינקוב: זה לוקח להם זמן והם מקבלים.

רם בלינקוב: עכשיו אם ירצו לשנות את החוק ולהפוך את זה לאוטומטי זה למחוקקים.

רם בלינקוב: אני לא מחוקק.

רם בלינקוב: אין לי גם כוונות להיות כזה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשאול, חנה, באמת אי אפשר לאמץ ילדה בלי אישור של ההורים, אבא מת, אמא חיה, או בית משפט.

מיכאל נודלמן: למה, מה הבעיה?

חנה דשבסקי: יש גישה במדינת ישראל שאומרת שמאוד קשה לתת אישורים על אפוטרופסות על לא אזרח.

חנה דשבסקי: כי בעצם מה קורה, בית משפט שלנו בא ומחליט על מישהו שהוא לא שייך למדינה.

חנה דשבסקי: ולכן זו בעיה.

חנה דשבסקי: בתי משפט לא מסכימים, ברוב המקרים, לתת אפוטרופסות במקרה כזה.

יצחק קדמן: אני מתנצל שבאתי מאוחר, אני פשוט בוועדת חינוך מנסה לחסוך לכם את תשלומי ההורים למערכת החינוך לשנה הבאה.

יצחק קדמן: אני מייד אסביר לאדוני היושב ראש מה הפלונטר שקיים בעניין הזה.

יצחק קדמן: אני רוצה לומר קודם כל משהו כללי.

יצחק קדמן: קודם כל אני רוצה להקדים ולומר ואני אומר את זה למנכ"ל משרד הפנים.

יצחק קדמן: יש בשנה האחרונה שיפור דרמטי בהשוואה למה שהיה בשנים הקודמות.

יצחק קדמן: אני אומר את זה לשבחך ואני אומר את זה לשבחו של השר, שהחליט שהוא רוצה לפתור בעיות ברוח טובה, הוא אמר את זה פה בוועדה והוא אכן מוכיח את זה פעם אחרי פעם.

יצחק קדמן: הבעיה היא שאי אפשר לבנות מדיניות על סמך רצון טוב של שר, שאנחנו כבר שמענו שאולי הוא כבר לא יהיה שר בשבוע הבא במשרד הפנים.

יצחק קדמן: אי אפשר לבנות מדיניות על סמך כל פעם שמתחלף שר יהיה רצון טוב או לא רצון טוב.

יצחק קדמן: אני אמרתי לאדוני היושב ראש, ואני חוזר ואומר את זה כאן, צודק מנכ"ל משרד הפנים.

יצחק קדמן: אם רוצים לעשות שינוי של ממש המחוקק צריך לשנות את המצב החוקי.

יצחק קדמן: יש הצעת חוק שהונחה על שולחן הכנסת, ושהיא נמסרה גם לאדוני היושב ראש, שבאה להסדיר בצורה מסודרת את המעמד של ילדים ממשפחות עולים, ילדים שלפחות אחד מהוריהם, ולפעמים שני הוריהם יש להם מעמד מוסדר.

יצחק קדמן: אדוני מנכ"ל משרד הפנים, לא יכול להיות מצב שבו ילד שהוריו חיים בישראל כדין הוא נמצא פה ללא מעמד.

יצחק קדמן: זה לא יכול להיות.

יצחק קדמן: אתם לא אשמים בזה, המחוקק לא נתן את דעתו לזה, וצריך לסגור את הפרצה הזאת.

יצחק קדמן: איפה הילד הזה ילך לחיות אם ההורים שלו הם פה.

רם בלינקוב: אפשר רגע לעזור לך, ילד כזה לא יגורש לעולם.

רם בלינקוב: כשלא היית כאן דיברו על זה,

יצחק קדמן: לא יגורש, אני לא מדבר על יגורש.

יצחק קדמן: אבל אדוני מנכ"ל משרד הפנים, כאשר לילד הזה אין מעמד, אני מדבר על בעיה, גם אם הילד לא מגורש ואין לו מעמד הוא חי פה בואקום.

יצחק קדמן: הוא לא יכול ללכת לרופא כי אין לו ביטוח רפואי.

יצחק קדמן: משרד החינוך צריך לעשות כל מיני תרגילים של מתן מספר תעודת זהות פיקטיבית כדי שהוא יוכל לגשת לבחינת בגרות.

יצחק קדמן: משרד הרווחה מסרב לטפל בו כי אין לו מעמד.

יצחק קדמן: ילד לא יכול לחיות בואקום.

יצחק קדמן: זה אגב גם נוגד את האמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד.

יצחק קדמן: העניין הזה צריך לשים לו קץ, לא כטובה אישית אם הילד נחמד.

יצחק קדמן: מדינת ישראל אולי לא צפתה שיבוא יום ותגיע אלינו עלייה מורכבת.

יצחק קדמן: עלייה שאחד ההורים יהודי ואחד ההורים לא יהודי.

יצחק קדמן: עלייה שכוללת ילד של אישה מנישואיה הקודמים.

יצחק קדמן: יש לנו פה בעיות שאי אפשר לפתור אותן כל הזמן רק מחמלה.

יצחק קדמן: צריך להעניק לילדים האלה זכות חוקית.

יצחק קדמן: עכשיו אני רוצה לומר לך עוד משהו, נכון שמשרד הפנים אחראי רק על הדברים שקשורים אליו, אבל גם משרד הפנים צריך לדעת שהוא לא פועל בואקום.

יצחק קדמן: אתה שואל לגבי ילדה זו או אחרת, אני לא יכול לפעול לפני שיהיה למישהו אפוטרופסות כדין.

יצחק קדמן: אני מודיע לך אדוני היושב ראש ואדוני המנכ"ל, על סמך שיחה שהיתה לי עם היועצת המשפטית של משרד הרווחה, משרד הרווחה הנחה את שירותי הרווחה לא לתת המלצה לאפוטרופסות לילד שאין לו פה מעמד.

יצחק קדמן: תראה לאיזה מעגל קסמים אנחנו נקלעים.

יצחק קדמן: אתה דורש שתהיה אפוטרופסות.

יצחק קדמן: בשביל להגיע לבית משפט צריך המלצה של שירותי הרווחה.

יצחק קדמן: שירותי הרווחה לא מוכנים לתת המלצה על אפוטרופסות גם אם ההורה הוא ראוי, הוא הסבא, הוא הסבתא, מכיוון שאין לו מעמד.

יצחק קדמן: עכשיו תראה באיזה מצב פלונטר הילד נמצא.

יצחק קדמן: אתה דורש אפוטרופסות, אפוטרופסות לא רוצים לתת לו כי אין לו מעמד, בינתיים הילד תלוי באוויר.

רם בלינקוב: אני קודם כל שומע את זה פעם ראשונה, ודבר כזה צריך לסדר.

ניקול מאור: חד משמעי שיש הנחייה כזאת.

ניקול מאור: לשכת הרווחה אומרת חד משמעית שיש הנחייה מהלשכה המשפטית של משרד הפנים לא לתת המלצות בעד ילדים שאין להם מעמד, וזה תוקע נכדים של סבתות מקרים כאלה לא פעם ולא פעמיים.

יצחק קדמן: אני רוצה עוד מילה אחת להגיד בעניין נוסף, שאתם לטענתי טועים כי אתם קובעים שהחוק קובע את זה, ושום חוק לא אומר את זה.

יצחק קדמן: אני מדבר על מקרים הכי קלים, שהילד יהודי.

יצחק קדמן: לא ילד מנישואים קודמים, לא דור רביעי ליהדות, הילד יהודי.

יצחק קדמן: ולמה לא נותנים לו מעמד פה, מפני שאמא שלו, שהתגרשה לפני עשר שנים, באה ארצה.

יצחק קדמן: אומרים לה תביאי אישור מהאבא של הילד שהוא ויתר על האפוטרופסות שלו.

יצחק קדמן: האמא אומרת אני לא יודעת איפה הוא בכלל.

יצחק קדמן: התגרשנו לפני עשר שנים, מאז הקשר נותק, אין לי שום דרך להביא אישור כזה.

יצחק קדמן: אני מודיע לך, יועצים משפטיים שלנו בדקו את העניין.

יצחק קדמן: אין שום עילה שמשרד הפנים לא יתן לילד כזה מעמד כי אין אישור מההורה השני.

יצחק קדמן: אז נאמר לנו שחוששים מחטיפות.

יצחק קדמן: אז יש לי חדשות בשבילך, נחטפים גם ילדים יהודים רגילים, כשרים למהדרין, ומקבלים פה אזרחות, ואם הוכח שהיתה חטיפה מדינת ישראל על פי אמנת האג מחזירה אותם לאן שצריך להחזיר אותם.

יצחק קדמן: מתן המעמד לילד לא מונע את החזרתו אם התברר שיש חטיפה.

יצחק קדמן: ולכן התירוץ שאי אפשר לתת לילד יהודי מעמד פה, שנמצא עם הורה אחד שלו, שהתגרש, בגלל שההורה השני לא יודעים איפה הוא, הוא תירוץ שאין לו בסיס משפטי.

יצחק קדמן: וכך אתה יוצר מצב שחי פה ילד יהודי עם הורה שיש לו מעמד אזרחי במדינת ישראל והילד נמצא פה בואקום.

רם בלינקוב: הוא לא בואקום, הוא במעמד.

רם בלינקוב: סלח לי, הוא לא בואקום.

רם בלינקוב: אתה מכיר את זה יותר מידי טוב, לפי מה שאני שומע, וחבל אגב שלא דאגת להשמיע לי את הדברים האלה לפני ישיבת הוועדה, בשביל להגיד שהוא בואקום.

רם בלינקוב: הוא לא בואקום.

רם בלינקוב: אתה מטעה את האנשים כשאתה אומר שהוא בואקום.

רם בלינקוב: תחשוב טוב עוד פעם, אם אתה רוצה לחזור על זה שהוא בואקום, או שכן יש לו מעמד, ובגיל שמונה עשרה ייהפך לאזרחות.

רם בלינקוב: סלח לי, הוא לא בואקום, אני מתקן אותך.

יצחק קדמן: הוא בואקום, הילד הזה מגיע לו אזרחות לכל דבר ועניין.

רם בלינקוב: אדוני, אתה לא מופקד על האזרחות, אתה מופקד על הילד.

רם בלינקוב: הוא לא בואקום מבחינת שירותי הרווחה, הוא לא בואקום מבחינת שירותי הבריאות, הוא לא בואקום מבחינת שירותי הלימודים, הוא לא בואקום.

רם בלינקוב: אתה פשוט אומר סתם מלים.

יצחק קדמן: אדוני, הוא בואקום.

יצחק קדמן: אתם על סמך טענות שאין להן בסיס מונעים ממנו אזרחות.

רם בלינקוב: במקום לטרוח לצלצל למנכ"ל משרד הפנים, לבקש ממנו לדון איתו על הנושאים שאתה כל כך בקיא בהם, אתה פה מטיח האשמות חסרות שחר.

רם בלינקוב: אתה מופקד על שלום הילד, הילד הזה הוא לא בואקום.

רם בלינקוב: אין לו שום הבדל, מבחינה פרקטית.

יצחק קדמן: אתה נותן לו אזרחות?

יצחק קדמן: אתה לא נותן לו אזרחות.

רם בלינקוב: אדוני, אתה לא מופקד על מתן אזרחויות.

יצחק קדמן: בטח שאני לא מופקד.

יצחק קדמן: אם הייתי מופקד הייתי נותן לו.

רם בלינקוב: אתה מופקד על זה שלילד יהיה מעמד ושירותים כמו ילד רגיל.

רם בלינקוב: וזה מה שיש לילד הזה במדוייק.

רם בלינקוב: בריאות, חינוך, לימודים, כל זה יש לו.

רם בלינקוב: בדיוק כמו ילד אחר.

רם בלינקוב: זה לא עניינך.

יצחק קדמן: אדוני, עם כל הכבוד, אתה לא תגיד לי מה ענייני ומה לא ענייני.

רם בלינקוב: אני כן אגיד לך, תתעסק בדברים שאתה מתמחה בהם.

יצחק קדמן: אני אתעסק במה שאני רוצה להתעסק.

יצחק קדמן: אנחנו עדיין במדינה דמוקרטית, אתה לא תגיד לי במה להתעסק ריבונו של עולם.

יצחק קדמן: אתה מנכ"ל משרד הפנים או מנכ"ל המדינה?

יצחק קדמן: אני לוקח בחזרה את כל המחמאות שנתתי לכם.

חנה דשבסקי: אני מצטערת להגיד, אבל יש הבדל, אני יכולה גם להראות מהו.

חנה דשבסקי: ההבדל הוא כזה, תושב ארעי, שילד כזה נמצא בסטטוס של תושב ארעי.

יצחק קדמן: כל שנה הוא צריך להגיש בקשה, לוקחים ממנו כסף על זה, מה זה ההתעללות הזאת,

חנה דשבסקי: פעמיים בשנה מאה עשרים שקל על הארכת המעמד שלו.

חנה דשבסקי: הוא מגיש בקשה, ההורה שלו מגיע לשם, מבלה שעות בתור, נתקל ביחס משפיל מצד הפקידות בשטח, משלם את הכסף הזה, על מה, על זה שאין קשר עם אבא ביולוגי, על מה?

רם בלינקוב: באמת כל שש מאות העובדים של משרד הפנים נותנים יחס משפיל.

רם בלינקוב: איך את יכולה להגיד דברים כאלה?

יצחק קדמן: תקרא את דוח מבקר הפנימי של המשרד שלך.

רם בלינקוב: איך אתם לא מתביישים להטיח ככה האשמות בשש מאות עובדים, איך אתם לא מתביישים, תגידו לי, קצת תחשבו לפני שאתם מדברים.

רם בלינקוב: כל אחד שמגיע נתקל ביחס משפיל?

רם בלינקוב: זה לא שאין בעיות.

חנה דשבסקי: רוב רובם של הקליינטים שלי מעידים על יחס מאוד מאוד משפיל מצד של הפקידים בשטח.

רם בלינקוב: את יודעת שיש מיליון ושבע מאות אלף מופעים בלשכות מינהל האוכלוסין בשנה.

רם בלינקוב: את שומעת טוב, מיליון ושבע מאות אלף מופעים.

רם בלינקוב: כולם משפילים, כולם מושפלים, זו מדינה מושפלת?

חנה דשבסקי: אני נורא מצטערת, אני מעידה על מה שאני מתעסקת איתו.

חנה דשבסקי: כל בנאדם שפונה אליי אחרי שהוא פנה למינהל האוכלוסין במשרד הפנים בשטח מעיד על שדיברו איתו בצעקות, על שהוא בילה שם שעות בתור וימים.

רם בלינקוב: כל בנאדם דיברו איתו בצעקות?

חנה דשבסקי: כל בנאדם שפונה אליי אני אומרת.

רם בלינקוב: אני לא מאמין לך.

חנה דשבסקי: אני מצטערת, אבל לא רק אני אומרת, זה אומרים כל האנשים מהעמותות שמטפלים בקליינטים האלו.

רם בלינקוב: אני אגיד לך מה קורה, הוא מדבר תשובה שלילית, אז זה לא נראה לו.

רם בלינקוב: ואני מתחייב שלא כולם יקבלו חיובי.

חנה דשבסקי: אני מדברת על אנשים שבאו להגיש בקשה לתושב ארעי, זה הכל.

חנה דשבסקי: אני לא מדברת חיובי או שלילי בינתיים.

חנה דשבסקי: אני מדברת על האנשים שהגיעו להגיש בקשה.

חנה דשבסקי: והם מקבלים יחס משפיל וצעקות.

חנה דשבסקי: וזו עובדה.

חנה דשבסקי: אני מקבלת את העדויות האלה מהשטח מידי יום.

יצחק קדמן: את לא צריכה את העדויות, יש דו"ח של מבקר הפנים של המשרד שלכם שכותב על מה קורה במינהל האוכלוסין.

יצחק קדמן: זה לא אנחנו אומרים, זה המבקר הפנימי שלכם אומר.

סוניה מיכאלי: אדוני המנכ"ל, בהמשך למקרה שאדוני עכשיו הזכיר, ואתה אמרת שהילד הזה הוא לא בואקום והוא מקבל את כל מה שמגיע לו מרווחה וכו' וחינוך וכו'.

סוניה מיכאלי: והילד הזה הוא מקבל אזרחות רק בגיל שמונה עשרה.

סוניה מיכאלי: אם עד גיל שמונה עשרה, והוא ספורטאי ומייצג את המדינה שלו ורוצה לצאת לחוץ לארץ, ודרכון שלו, שהוא דרכון מהמדינה שהוא הגיע, הוא לא בתוקף, הוא לא יכול לצאת לייצג את המדינה.

סוניה מיכאלי: איך אתה מסביר את זה ואתה אומר שהוא לא בואקום?

רם בלינקוב: קודם כל, ככל שיש דברים כאלה את מדברת איתי על היוצא דופן.

רם בלינקוב: כי מרבית הילדים לא מייצגים את המדינה.

רם בלינקוב: אני דיברתי באופן כללי.

רם בלינקוב: באמת הבאת עכשיו מקרה יוצא דופן, צריך לחשוב על התשובה.

רם בלינקוב: אבל בחיי היום יום שלו, הרי לצערי לא כולם ספורטאים מצטיינים.

רם בלינקוב: בחיי היום יום שלו, הרי קודם נטען שלגבי מקרים אחרים יש בעיה למשרד החינוך, צריך לסדר קומבינה כדי שהוא ילמד, יש בעיה לקבל שירותי בריאות, יש בעיה לקבל שירותים אחרים.

רם בלינקוב: את השירותים הרגילים, שאת ואני כאזרחים מקבלים, הילד מקבל.

סוניה מיכאלי: בעיה שאם אני אפנה אליך, יכול להיות שאתה תפתור את הבעיה.

סוניה מיכאלי: אבל כשאמא של הילד הזה מגיעה למשרד הפנים אז אומרים לה את צריכה לנסוע או לרוסיה או לאוקראינה, מטרטרים אותה, עד שהיא מגיעה אליי ואחר כך אני פונה אליך אז אתה מסדר את זה.

רם בלינקוב: קודם כל, הרי את פונה אליי במקרים הקיצוניים.

רם בלינקוב: אני מסביר לכם, מיליון ושבע מאות אלף מופעים בשנה יש.

רם בלינקוב: מתוכם כמובן שהרוב זה לא המקרים שאנחנו מדברים.

רם בלינקוב: אבל ברור לכם שמרבית הבעיות כן נפתרות?

רם בלינקוב: הרי הן כן נפתרות מרבית הבעיות.

רם בלינקוב: מרבית הבעיות נפתרות.

רם בלינקוב: לעולם, גם כשזה יהיה מושלם, גם כשייכנס מנהל מינהל אוכלוסין חדש בקרוב, אני מקווה שיהיה איש טוב שינהל את זה, גם כשזו תהיה מערכת הכי מושלמת לצערי תהיינה בה תקלות בכזה היקף.

רם בלינקוב: החוכמה היא למזער את התקלות.

רם בלינקוב: זאת החוכמה.

רם בלינקוב: אני לא מקבל את זה שכל המקרים הם בעיות, שכל ההתנהגויות הן לא נכונות.

רם בלינקוב: אני על כל מכתב שלילי אני יכול להביא לכם מכתב חיובי שאני מקבל, עם השלילי אני מברר ואת החיובי אני מתייק.

רם בלינקוב: זה תמונת המצב.

רם בלינקוב: וברור שיש מה לשפר, והוזכרה פה לשכה אחת שלצערי יש לי יותר מידי תלונות על הלשכה הזאת, והיא עוברת אצלנו ברור עכשיו בצפון הארץ, אני יודע שיש שם בעיה בלשכה הזאת.

רם בלינקוב: אבל אי אפשר להגיד שהמצב הוא כאוטי.

סוניה מיכאלי: לא אמרתי, אני פשוט שאלתי.

רם בלינקוב: אני לא יודע לתת לך תשובה לבעיה הזאת, אני לא יודע לתת לך.

סוניה מיכאלי: פשוט הפקידה שהגיעו אליה, והיא מטרטרת את הבנאדם, היא צריכה לפנות אליך במכתב ולהגיד מקרה כזה, הם לא יכולים לצאת לרוסיה,

רם בלינקוב: יש לה סמכות.

רם בלינקוב: מה שעצוב זה שלמנהל הלשכה יש סמכות לפתור את הבעיה הזאת.

רם בלינקוב: יש לו סמכות.

רם בלינקוב: חלקם משתמשים בסמכות, חלקם לא משתמשים.

סוניה מיכאלי: יש לי עוד דבר אחד, פשוט לידע כללי, דווקא היום כשנסעתי לכנסת אז קיבלתי טלפון, מישהי שהגיעה לארץ והיא הגיעה כתיירת, והיא יהודיה, וקיבלה פה תוך חצי שנה את התעודת זהות ואת האזרחות.

סוניה מיכאלי: היא יצאה לאוקראינה כדי להביא את הילד שלה, היא גרושה, יש את האישור מבעלה שהוא מאשר לילד בן שתים עשרה לצאת לארץ, עכשיו שם באוקראינה עושים לה את הבעיות.

סוניה מיכאלי: קודם כל אומרים שהיא צריכה שם להישאר שלושה חודשים, ואו היא או הילד הם צריכים לוותר על אזרחות אוקראינית.

מיכאל נודלמן: נכון, כי באוקראינה יש רק אזרחות אחת, אין שתי אזרחויות.

סוניה מיכאלי: כן, אבל כשעולים מגיעים לפה, זאת אומרת אלה שהגיעו אחרי שנת 92' יש להם גם את הדרכון של המדינה וגם זה.

מיכאל נודלמן: יש מקרים כאלה.

סוניה מיכאלי: מה לעשות במקרה כזה, היא צריכה לוותר על האזרחות?

רם בלינקוב: אם אתה אזרח ישראלי מבחינת ישראל אתה יכול להחזיק באזרחויות נוספות.

רם בלינקוב: מה הכלל לגבי המדינות האחרות, יש מדינות שלא מתירות החזקת יותר מאזרחות אחת.

רם בלינקוב: אז זה בין אדם לבין עצמו, הוא צריך להחליט מה הוא מעדיף.

רם בלינקוב: אני מקווה שהיא תעדיף את האזרחות הישראלית.

סוניה מיכאלי: אז אם היא מעדיפה את האזרחות הישראלית היא לא צריכה להישאר שם שלושה חודשים?

רם בלינקוב: היא אזרחית ישראלית.

סוניה מיכאלי: היא יכולה להביא את הילד לפה?

רם בלינקוב: אני לא יודע את המקרה הספציפי.

רם בלינקוב: כאזרחית ישראלית אין לה שום בעיה.

רם בלינקוב: בהנחה שאין בעיות עם האבא אני לא רואה שום בעיה.

יצחק קדמן: אני רוצה לשאול עוד שאלה אחת את מנכ"ל משרד הפנים, אני מקווה שהוא יענה לי, אני מוריד את הטונים ובלי הגדרות של ואקום או לא ואקום.

יצחק קדמן: אני מבקש לדעת מדוע המשרד שלכם, אם זה בכלל נכון, לא מוכן לתת אזרחות לילד יהודי שהגיע פה עם הורה אחד.

יצחק קדמן: בלי קשר לואקום או לא ואקום, האם זה נכון שאתם לא מוכנים לתת אזרחות במקרה כזה, עד שהוא מגיע לגיל שמונה עשרה, ואם כך מדוע אתם לא מוכנים לתת לילד כזה אזרחות.

מזל כהן: כדי לתת אזרחות לקטין אנחנו צריכים את ההסכמה של שני ההורים.

מזל כהן: כשאין הסכמה של שני ההורים כל זמן שהילד הזה הוא קטין, אם הוא זכאי הוא מקבל מעמד של תושב ארעי שמקנה לו את כל הזכויות כפי שאמר המנכ"ל.

מזל כהן: בגיל שמונה עשרה הילד בגיר, יכול להגיש בקשה לאזרחות ישראלית.

יצחק קדמן: אני שוב שואל, למה לא לתת לילד שהוריו גרושים אזרחות אם הוא נמצא פה עם האבא או עם האמא, מי שמחזיק בילד.

מזל כהן: ניתן לתת, בתנאי שההורה השני נותן הסכמה.

מזל כהן: אני חייבת את ההסכמה של ההורה השני.

יצחק קדמן: ההורה השני איננו בנמצא.

מזל כהן: תמציא לי פסק דין מבית משפט שמקנה להורה הנוכחי את המשמורת הבלעדית על הילד, הילד יקבל אזרחות ישראלית.

מזל כהן: יש לו את שתי האפשרויות האלה.

אברהם מיכאלי: יש בעיה משפטית?

יצחק קדמן: אין בעיה משפטית.

אברהם מיכאלי: צריך הסכמה של בית המשפט בפסק דין הצהרתי, מה לעשות.

יצחק קדמן: איזה בית משפט?

אברהם מיכאלי: בית משפט שיתן פסק דין הצהרתי.

יצחק קדמן: איזה בית משפט, בית משפט ברוסיה?

יצחק קדמן: באוקראינה?

אברהם מיכאלי: לא, פה בארץ.

יצחק קדמן: פה בארץ אין בעיה, זה לא מספיק להם.

אברהם מיכאלי: שילכו לבית משפט, זו בעיה חוקית, כנסת צריכים לפתור את זה, לא משרד הפנים.

יצחק קדמן: לא, אם אתה אומר שמספיק הצהרה פה בבית משפט ישראלי נהדר, אבל זו לא התשובה שאנחנו מקבלים מהם.

אברהם מיכאלי: פסק דין הצהרתי מבית משפט בישראל.

יצחק קדמן: תשאל את משרד הפנים אם זה על דעתם.

ניקול מאור: אני מפנה את זה למשרד הפנים, אני יודעת שעם העלייה מאתיופיה למשל, כשלא מוצאים את האב כן נותנים לילד מעמד כשהוא בא עם ההורה.

ניקול מאור: אז צריכים למצוא, אם מוצאים פתרון במקרים של העלייה מאתיופיה צריכים איך שהוא למצוא במקרים החריגים פתרון גם במקרים של ילדים ממדינות אחרות.

ניקול מאור: מאתיופיה חד משמעית יש ילדים שנכנסים בלי הסכמת האב כי לא יודעים איפה האב, אם הוא בחיים, אם הוא לא בחיים, הם מקבלים מעמד עולה עם ההורה.

ניקול מאור: זו שאלה באמת משפטית, שהלשכה המשפטית פתרה את זה עם העלייה האתיופית וצריכים למצוא איך פתרו את זה כדי למצוא את הפתרון.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה, ד"ר קדמון, דנה אמרה לי שאתם הכנתם חוק.

מיכאל נודלמן: אנחנו לא קיבלנו.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לקבל את החוק הזה, ואני אדבר עם מנכ"ל משרד הפנים, הוא גם אומר שיש ליקויים בחוק.

רם בלינקוב: בחוק לא אמרתי שיש ליקויים.

רם בלינקוב: בנהלים.

יצחק קדמן: החוק מוכן, אנחנו נעביר לכם את זה, נראה לי שזה הועבר, יכול להיות שהיתה איזו שהיא תקלה,

מיכאל נודלמן: מה שיש בחוק עם משרד הפנים, עם המנכ"ל, אם הם היו מוכנים לכל הדברים ששם כתוב, אם לא יהיה ויכוח בינינו, אני יושב שצריך להיות חוק ולא צריכים להיות ויכוחים בדברים כאלה.

יצחק קדמן: אני מתחייב להעביר לך את זה עוד השבוע.

לודמילה אויגנבליק: אנחנו מכינים תיק על פניות שלנו, זה לגבי נינים ולגבי ילדים מנישואים קודמים, למי אפשר לפנות למשרד הפנים לגבי התיק?

רם בלינקוב: ממלא מקום מנהל מינהל האוכלוסין, אליי.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה, אמרו שמקבלים תשובות, אני לא חושב ששמונה חודשים אבל אחרי הרבה זמן.

מיכאל נודלמן: אתם יכולים קצת לתקן המצב שאנשים קיבלו תשובות בתקן שיש אצלכם, איזה תקן יש במשרד הפנים, כמה זמן בנאדם צריך לקבל תשובה.

רם בלינקוב: בכל משרדי הממשלה כשאתה שולח פנייה,

מיכאל נודלמן: אני יודע שחבר כנסת עשרים וארבעה ימים,

רם בלינקוב: גם בזה יש לכם פריבילגיה.

רם בלינקוב: במשרדי ממשלה צריכים תוך שבועיים לענות.

מיכאל נודלמן: אני מבקש באמת, אם אפשר לתקן.

רם בלינקוב: קודם כל אנחנו מקימים, אנחנו גם דיווחנו את זה לוועדת הביקורת, מקימים יחידה של כל המשרד לפניות הציבור, שהיא מיועדת למקרים שבהם בנאדם לא מקבל מענה כל שהוא.

רם בלינקוב: כמובן שאם הוא מקבל מענה שלילי זה לא בעיה, וחלק מהלשכות, יש שני סוגי פניות, אחד פנייה ללשכות, יש עשרים ושבע במספר, ואחד פנייה למטה.

רם בלינקוב: חלק מהלשכות עונות בזמן וחלק לא עונות בזמן, והדבר הזה אני מקווה שיקבל טיפול יותר טוב ברגע שייכנס מנהל מינהל חדש.

רם בלינקוב: אחת המטרות שהגדרנו לו, למרואיינים, זה שאנחנו מבקשים לשפר את השירות.

רם בלינקוב: יש מה לשפר בשירות.

רם בלינקוב: מבחינת המטה אני מעריך שמקבלים תשובות באופן משמעותי יותר מהר ממה שנאמר כאן, כי שם אני יודע את זה באופן אישי, זה עובר תהליכי בקרה יותר הדוקים.

רם בלינקוב: בלשכות יש כאלה ויש כאלה שנותנים תשובות פחות טובות.

מיכאל נודלמן: מה הבחור הזה צריך לעשות?

רם בלינקוב: המכתב שהוא לא מדוייק אגב, כי כתוב שהוא סיים שתים עשרה שנות לימוד בארץ, ושמעת שהוא למד בארץ שמונה שנים.

רם בלינקוב: אני הייתי בטוח שהוא יותר משתים עשרה שנים בארץ כי כתוב שהוא רק ללמוד למד שתים עשרה שנים אז הוא הגיע לפני שמונה שנים.

רם בלינקוב: אני חושב שמטעמי צנעת הפרט אני לא רוצה לפרט את התשובה פה.

מיכאל נודלמן: הוא לא צריך לשלוח שום דבר?

רם בלינקוב: לא, אנחנו מכירים את המקרה.

רם בלינקוב: זו היתה טעות שלי.

רם בלינקוב: יש פה התייחסות.

רם בלינקוב: אגב מזל יצאה לשוחח עם היועץ המשפטי של המשרד, בפסק דין הצהרתי יכול שיהיה של בית משפט ישראלי.

רם בלינקוב: אני לא יודע מהיכן נלקחה הטענה שזה חייב להיות מחו"ל.

חנה דשבסקי: יש לי בקשה מאוד גדולה למנכ"ל ולמנגנון של המשרד שלו, שברגע שאנחנו באמת שלחנו, כמו למשל אחד עשרה השמות האלה, אנחנו נקבל גם תשובות לגבי כל אחד מהם.

רם בלינקוב: יש פה דברים שאנחנו לא נמסור.

חנה דשבסקי: אני מתכוונת שאנחנו נקבל תשובות.

חנה דשבסקי: אני לא אומרת תשובות שליליות או חיוביות, תשובות שהן יהיו תשובות, שיהיה לנו ברור מה אפשר.

רם בלינקוב: מה ששלחתם לוועדה?

חנה דשבסקי: כן, אחד עשר המקרים האלה.

חנה דשבסקי: אני לא אומרת לתת את התשובות כאן, אני אומרת שנקבל אותן.

רם בלינקוב: יש לי התייחסות לכל אחד מהמקרים.

רם בלינקוב: יש כאן מקרים שראוי, חלק מהמקרים, שזה בכלל מוזר, אחת קיבלה מעמד לפני שנה, יותר מאחת, יש כאלה שהם כבר אזרחים.

רם בלינקוב: ויש כאלה שלא יעזור כלום, אני לא אתחיל לספר לכם איזה צרות ואיזה עברות יש אצל אנשים.

רם בלינקוב: אני לא אחשוף את זה, זה עניינים אישיים, זה עניינים של צנעת הפרט.

רם בלינקוב: יש פה מקרים של סמים קשים למשל.

רם בלינקוב: הוא לא נדון המקרה עד עכשיו, זה מקרה שלא היה פה על השולחן.

רם בלינקוב: זה אחד מהמקרים, גברת או אדון, אני לא זוכר כרגע, שאנחנו לא ניתן מעמד.

רם בלינקוב: זה אדם אלים, מסומם, שלא זכאי לפי כל קריטריון, אז גם לא נהפוך את עצמנו למדינת סעד, לדוגמא.

חנה דשבסקי: עוד פעם, אנחנו מועצה לשלום הילד, מדברים רק על ילדים עד גיל שמונה עשרה, קודם כל.

חנה דשבסקי: אחד עשר המקרים ששלחנו מתייחסים, פרט למקרה אחד, לקטינים עד גיל שמונה עשרה.

חנה דשבסקי: אני לא מבקשת תשובות כאן בשידור חי, אני מבקשת שיתנו לנו תשובות, זה הכל.

רם בלינקוב: אני מבקש שתדע, קודם כל, חלק משמעותי מהמקרים זה אנשים בני שמונה עשרה, תשע עשרה.

רם בלינקוב: מקרה מס' 2 בת תשע עשרה.

רם בלינקוב: מקרה מס' 5 בן שמונה עשרה.

רם בלינקוב: מקרה מס' 6 בן שמונה עשרה.

רם בלינקוב: מקרה מס' 8 בן תשע עשרה.

אברהם מיכאלי: עד שעונים.

רם בלינקוב: תסלח לי, אני לא מבין את ההערה הזאת.

רם בלינקוב: הפנייה הזאת נשלחה לכנסת?

חנה דשבסקי: אני מטפלת בפניות האלה שנים מול משרד הפנים, יש לי ניירת שכבר שוקלת עשרות קילו.

רם בלינקוב: זה שהטיפול מתמשך לא עושה את משרד הפנים אשם.

רם בלינקוב: לפעמים טיפול מתמשך כי לא הצליחו להרחיק את האיש או הילד מהארץ.

רם בלינקוב: רוב המקרים קיבלו תשובות בזמן ושליליות, ולא נראה להם התשובות.

רם בלינקוב: רוב המקרים קיבלו תשובות שליליות מנומקות, בזמן.

אברהם מיכאלי: אדוני המנכ"ל, תרשה לי להוסיף על ההערה הזאת.

אברהם מיכאלי: אני כחבר כנסת לפעמים פונה למשרד הפנים לקבל תשובות על שאלות ענייניות וגם אני כחבר כנסת לא נענה כל כך מהר.

אברהם מיכאלי: אז אני לא מתפלא שמועצה או אזרח פונה ולא נענה.

אברהם מיכאלי: יכול להיות שפה אני אציע משהו לייעל, הרי אתם לא רוצים לסרבל דברים.

אברהם מיכאלי: אנחנו מוכנים כחברי כנסת פה במסגרת הוועדה, יחד עם המועצה לשלום הילד, יש פה גם עוד ועדה אחרת שדואגת לטובת הילדים.

אברהם מיכאלי: מקרים כאלה בעייתיים של קטינים, שצריך מישהו שידאג להם באופן מיוחד, אנחנו מוכנים לעמוד לרשות האזרחים שנפתור את זה באופן מהיר ומזורז.

רם בלינקוב: אני רוצה לקרוא לכם מקרה אחד, אני לא אגיד את השם, כדי שתבינו מה נעשה פה.

רם בלינקוב: אדם מסויים נכנס לארץ בדצמבר 2002, מאחת מהארצות של חבר העמים, באשרת תייר, עם דודתו, ללא הסכמת שני הוריו.

רם בלינקוב: אושר לו מעמד א-5 עד שיגיע לגיל שמונה עשרה.

רם בלינקוב: בפברואר 2007 הגיע לגיל שמונה עשרה ולא הגיע ללשכה.

רם בלינקוב: הוא כבר ילד בוגר, לא הגיע ללשכה לשינוי מעמדו.

רם בלינקוב: ביום שנים עשר ביוני, זאת אומרת לפני שבועיים, הגיש בקשה למעמד עולה, שנשלחה למשטרה כדי לקבל או.

רם בלינקוב: קיי.

רם בלינקוב: , הוזמן להמשך טיפול באוגוסט, ובהנחה שלא תהיה בעיה באותו יום הוא יקבל מעמד.

רם בלינקוב: זה אחד עשר המקרים שמתנהלים פה שנים.

רם בלינקוב: אחד מהם לדוגמא.

רם בלינקוב: מה הבעיה פה?

רם בלינקוב: אתם רוצים שאני אקריא לכם עוד דוגמאות?

רם בלינקוב: לקרוא לכם דוגמאות שליליות, בלי שמות, כדי שתבינו למה ניתנו תשובות שליליות?

רם בלינקוב: זה שהיא שלחה אחד עשר מקרים זה אומר שהיא מחכה שנים לתשובות?

רם בלינקוב: אני יכול לקרוא פה ילד ילד את התשובות.

רם בלינקוב: מרבית המקרים הם מקרים שהמשרד טיפל בהם באופן ראוי, דווקא על רקע זה שאמרתי לכם שיש הרבה מה לייעל ולשפר ולהיות יותר טובים, דווקא על רקע מרבית המקרים האלה אני גאה עם התשובות שהמשרד נתן.

אברהם מיכאלי: האם יש לך בעיה שאנחנו נוכל לשמש גם כן כשליחי ציבור לעזור לכם שטענות כאלה לא יגיעו?

רם בלינקוב: אתה יודע עם כמה חברי כנסת אנחנו בקשר?

רם בלינקוב: בוודאי שאתם יכולים לשמש כשליחי ציבור.

אברהם מיכאלי: מקרים כאלה הם חריגים, זה לא מקרה רגיל שאזרח פונה למשרד הפנים.

אברהם מיכאלי: מקרים של קטינים כאלה שמסתובבים פה ללא מעמד, זה עושה להם בעיות.

רם בלינקוב: יש מקרה אחר שעלה בדצמבר 2005, זה הכל.

רם בלינקוב: לפני שנה וחצי הגיע לארץ.

רם בלינקוב: זה רק שתבינו, המקרים, השנים שזה נסחב.

יצחק קדמן: אתה יודע מה זה שנה וחצי בחייו של ילד?

רם בלינקוב: אתה רוצה שאני אגיד את הפרטים שלו?

רם בלינקוב: עלה עם האם, ללא הסכמת האב.

רם בלינקוב: וקיבל מעמד של א-5.

רם בלינקוב: אני מדבר אתכם על מישהו שכשהוא עלה הוא עוד היה קטין, הוא כבר תיכף לא יהיה קטין.

רם בלינקוב: עוד פעם הגיע בפברואר 2007 לגיל שמונה עשרה.

רם בלינקוב: אלא מה, למרות השנה וחצי כבר יש לו הערות במשטרה על סמים מסוכנים.

רם בלינקוב: מה אתם רוצים, רק שנה וחצי, זה תמונת המצב.

רם בלינקוב: שתבינו מה מנסים להציג לכם פה, כאילו איזה דרמה, אנשים מחכים.

רם בלינקוב: בא בנאדם בן שבע עשרה,

חנה דשבסקי: אני יכולה מנגד לטעון טענה אחרת.

חנה דשבסקי: יש לי כאן שני ילדים שסבתא מגדלת אותם מהפנסיה שלה, אמא שלהם עזבה את הארץ, וסבתא מבקשת ממשרד הפנים שנים, מול העיניים שלי, ודרכי גם כן, מבקשת להסדיר את המעמד שלהם.

חנה דשבסקי: להסדיר כדי לקבל על הילדים האלו, מה שהילדים האלו, יהודים כשרים, אמורים לקבל מביטוח לאומי, בתור ילדים יתומים שגדלים אצל סבתא זקנה שלא יכולה לפרנס אותם, לקבל ביטוח בריאות עבור הילדים האלו כדי להראות אותם לרופא, מכתב שנערה כתבה שבעקבות התערבות של מר מיכאל נודלמן קיבלה אזרחות ממך, שהיא כותבת במכתב שלה, בבירור,

רם בלינקוב: ממני לא מקבלים אזרחות.

חנה דשבסקי: בהתערבות שלך, לפני הוועדה.

חנה דשבסקי: ובמכתב שלה היא מפרטת איך זה לחיות במדינת ישראל ללא מעמד.

חנה דשבסקי: היא מספרת על חמש עשרה שנים בארץ ללא ביקור אחד אצל רופא, כשהיא היתה חולה ורצתה לבדוק משהו והיה לה חשדות.

חנה דשבסקי: איך זה לגדול חמש עשרה שנים ופעם אחת לא לראות רופא.

חנה דשבסקי: היא לא משתמשת בשום סמים, והיא רוצה להתגייס לצבא והמכתב שלה זה קורע לב.

חנה דשבסקי: לא צריך לייצג כאילו בעקבות איזה שהוא משהו אחד אוכלוסייה שלמה של ילדים שחיים פה, ועם כל הכבוד, עוד פעם אני חוזרת למה שהתחלתי, אני מצטערת אבל הורים שלהם עולים, והם משלמים מסים, והם אזרחים כשרים למהדרין.

חנה דשבסקי: נכון, לילדים האלה יש בעיה.

חנה דשבסקי: ואני אומרת נכון, מה שאתה אומר שהם לא חוקיים פה, אבל אנחנו המבוגרים אמורים לדאוג ולפתור את הבעיה הזאת, ולא להגיד רק שנה וחצי.

חנה דשבסקי: תוך שנה וחצי בנאדם יכול להיות חולה במחלה ממארת ולמות ללא טיפול.

חנה דשבסקי: שנה וחצי זה הרבה זמן, לילד במיוחד, צריך להבין את זה.

חנה דשבסקי: שנה וחצי צריך להתקיים ממשהו, לאכול משהו כל יום.

חנה דשבסקי: בנאדם שאין לו מספר זהות לא יכול לעבוד.

חנה דשבסקי: אפילו בן שש עשרה שרוצה להרוויח לעצמו לג'ינס חדש לא יכול כי אין לו מספר זהות.

חנה דשבסקי: אפילו סבל הוא לא יכול לעבוד.

חנה דשבסקי: אפילו עבודה שחורה בגרושים.

חנה דשבסקי: אז הוא ילך לגנוב ויהיו לו בעיות עם משטרה ואחר כך אנחנו כאן בחדר ממוזג נגיד כן, הוא עבריין.

רם בלינקוב: הוא באמת הלך לגנוב, בגלל מנכ"ל משרד הפנים.

רם בלינקוב: אל תתבלבלי.

רם בלינקוב: מה זה כל הדיבורים האלה, על איזה נימים אתם רוצים לפרוט, כמה נמוך אפשר לרדת.

חנה דשבסקי: אני פשוט עוד פעם אני אומרת, אני מבקשת לילדים האלה יחס אנושי אחד אחד.

רם בלינקוב: את לא צריכה לבקש ממני, אני מבקש ממך יחס אנושי, מכם אני מבקש, גם ממך.

רם בלינקוב: אתם לא תטיפו למשרד הפנים.

יצחק קדמן: אנחנו נטיף למי שאנחנו רוצים, אתה לא תגיד לנו מה להגיד, אנחנו במדינה דמוקרטית, משרד הפנים לא אומר לאזרחים מה להגיד.

יצחק קדמן: אני אגיד מה שאני רוצה.

רם בלינקוב: אתה מאבד שליטה.

רם בלינקוב: אתה לא תטיף מוסר לאף אחד.

רם בלינקוב: זה הכל.

יצחק קדמן: אני לא עובד אצלך, אתה לא תגיד לי מה לעשות ואיך להגיד.

רם בלינקוב: אולי אם היית עובד אצלי היית לומד להתנהג.

מיכאל נודלמן: חברים, עכשיו עם ישראל רואה איך אתם פה מדברים, זה בטלויזיה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

ניקול מאור: יש כן בעיה שהייתי מבקשת שלקראת סוף הישיבה הזאת יתנו את הדעת, זה באמת לגבי הילדים הנינים וכל מיני אחרים שאתם אומרים ששלוש שנים צריכים להיות לפני שקיבלו אזרחות, או אפילו הקטנים שעד גיל שמונה עשרה לא מקבלים מעמד.

ניקול מאור: וזה שיש בעיה שבגיל שבע עשרה כשהם גומרים את בית הספר ורוצים להתגייס בלי מעמד קבוע הם לא יכולים להתגייס.

ניקול מאור: צריכים איכשהו למצוא פתרון לילדים האלה שהם פחות משלוש שנים בארץ, מסיבות אלה שבגיל גיוס נותנים להם מעמד קבוע כדי לא לפגוע בגיוס שלהם.

ניקול מאור: וצריכים לחשוב על נוהל מיוחד לילדים האלה, כי זה באמת פוגע בהם שצריכים לחכות שנה או שנתיים בלי שהם יכולים להתגייס עם החברה שלהם, עם הכיתה שלהם.

ניקול מאור: והייתי מבקשת שתתנו את הדעת לשאלה הזאת איך פותרים אותה.

מיכאל נודלמן: אני מסיים את הישיבה ואני רוצה להגיד איזה מסקנות אנחנו רוצים לקבל עכשיו.

מיכאל נודלמן: דבר ראשון אנחנו מבקשים ממשרד הפנים לקבל תשובות על כל הילדים שיש פה ברשימות שאתם קיבלתם.

מיכאל נודלמן: אני לא מדבר שאתם צריכים לתת לאלה שפנו לוועדה, אבל הוועדה מבקשת תשובה ממשרד הפנים, מה קרה לכל ילד שברשימה.

מיכאל נודלמן: דבר שני, אנחנו הולכים לחוק שהוא מתקן מצב של ילדים ולתת פתרון לילדים במצב שאין עכשיו פתרון.

מיכאל נודלמן: זה דבר שני.

מיכאל נודלמן: ודבר שלישי, מה שאנחנו אמרנו, אנחנו מבקשים שאתם תעשו סדר שתשובות לפניות אלה יהיו בתקן שלכם, של שנים עשר ימים.

מיכאל נודלמן: אני הכנתי כמה דברים אבל אני צריך לדבר עם חברי כנסת אחר כך אולי נערוך עוד דיון על איזה בקשות או החלטות ואנחנו נשלח לכם את ההחלטות שלנו.

מיכאל נודלמן: הישיבה נעולה, תודה לכולם.