ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 435, 2007-06-19 12:15

סטס מיסז'ניקוב: נשמע את חבר הכנסת ריבלין, אחד היוזמים של הדיון הזה.

ראובן ריבלין: נפגשנו, שלושת חברי הכנסת עם היושב ראש ועם שר האוצר, וביקשנו למצוא פתרון שיביא לאיזושהי תשובה לגמלאים של "ביקור חולים" ואכן יצאה בשורה, ושר האוצר אמר לאותה גמלאית : לכי לביתך ובשרי למשפחתך שאנחנו נדאג לך.

ראובן ריבלין: וגם היו תופים ומחולות ושיר תודה והלל לשר האוצר וכאלה פונקציונרים ואחרים שהביאו לפתרון לבעיית הגמלאים, וגם הגמלאים מצאו לנכון להלל ולשבח אותם בקול רם.

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר – שיצאה למעשה הודעה מהממשלה שהיא מבינה שלמרות כל הקשיים ולמרות כל אותן בעיות שנתקלים בהן ופשעי העבר, פשעי הניהול שהביאו את האנשים לאותו מצב – הממשלה תיקח את האחריות על עצמה.

ראובן ריבלין: היה ויכוח על דבר כזה או אחר, אבל ברמה העקרונית, זאת בת הקול שיצאה.

ראובן ריבלין: ואנחנו היום קוראים למשרד האוצר לדאוג.

ראובן ריבלין: אני באמת חרד לאותם עובדים שהם גמלאים בכוח ולא בפועל.

ראובן ריבלין: כל אדם שעובד במערכת הוא גמלאי בכוח, ואתם שמים את עבודתכם על קרן הצבי, משום שאתם תפרשו ולא יהיה מי שיושיע.

ראובן ריבלין: אבל לפחות לגבי אותם גמלאים אמר האוצר את דברו – שהוא לוקח על עצמו את העניין הזה, ומטפל בעניין הזה עם הכונס.

ראובן ריבלין: אמר ברי, שהוא המפעיל מטעם הכונס, הוא נציגו של הכונס, שהוא צריך את הסכום הזה -שלא ירדתי לעומקו, אבל נאמר לנו: מדינת ישראל מבינה שהיא צריכה לקחת אחריות על הנושא.

ראובן ריבלין: אם מדינת ישראל לא תיקח את האחריות, כי היא בסופו של דבר- ולא ידוע מי יקנה, מה התנאים, האם משרד הבריאות רואה במקום צורך או לא – לא דיברנו על כל הדברים הגלובאליים שצריכים לנהל כדי לבוא ולהביא את הפתרון ל "ביקור חולים".

ראובן ריבלין: אנחנו אמרנו – צריכים לדאוג לאנשים האלה, וגם נציגת ההסתדרות היתה אתנו באותה עת.

ראובן ריבלין: אמרו במפורש: עניין זה לא צריך להיות יותר לנטל על העובדים.

ראובן ריבלין: היו נוכחים אז חברי הכנסת יעקב ליצמן, חיים אורון ואני.

חיים אורון: אפילו היתה הודעה ממזכ"ל ההסתדרות שהוא יסדר את העניין.

ראובן ריבלין: ההסתדרות סדרה, האוצר סידר - - האמינו לנו שכואב לנו כי כל אחד מאתנו יהיה עובד או היה, ויהיה גמלאי.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים בדיוק מה המצב.

ראובן ריבלין: כרגע אין שר אוצר.

ראובן ריבלין: אני יודע שמי שמשמש היום כשר אוצר, ראש הממשלה, גם הוא אמר באמצעות מנכ"ל משרדו, לפני הבחירות – שלא יעלה על הדעת שלא יתנו פתרון.

ראובן ריבלין: על כל פנים, אני חושב שאי אפשר לתעתע בעובדים.

ראובן ריבלין: הם מתנצלים שהם בחיים והם מתנצלים שהם צריכים לאכול, והעניין צריך לבוא לידי פתרון רק במשרד האוצר.

ראובן ריבלין: ששר האוצר יודיע שהוא מוכר ולוקח את הכסף רק לטובת הגמלאים.

ראובן ריבלין: לא אכפת לנו, אבל לא יכול להיות מצב שבו אנשים עבדו 60 שנה, הפרישו להם כספים והיום הם נמצאים במצב כזה.

ראובן ריבלין: יש גם כאלה במקומות אחרים, אבל לגבי הגמלאים - יצאה בת קול ואמרה, וגם קיבלה שבחים על כך, שבאמת, לא השליכו אנשים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לחלק את הדיון לשניים – אל"ף, בית החולים, בי"ת- הגמלאים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לומר לעובדים שעובדים היום -זה כמו עם "יהדות התורה" – ידברו אתכם, יחכו שנה, ואז יחדשו את הדיונים ושוב.

יעקב ליצמן: אבל יש הבדל עצום – אתם צריכים פרנסה, ואני יכול לחיות פה באופוזיציה.

יעקב ליצמן: לעצם העניין – היו כמה קונים פוטנציאליים רציניים ורציניים מאד, אבל כל פעם תקעו אותם.

יעקב ליצמן: אני אגיד לכם, רבותיי: הם רוצים לסגור את בית החולים.

יעקב ליצמן: כמו שאומרים על בהמה – שהיא תרעה עד שתדעך ותמות.

יעקב ליצמן: זו השיטה.

יעקב ליצמן: לא נותנים להכניס רופאים טובים, כי לכל דבר צריכים אישור של הכונס, ומייד אומרים – לא.

יעקב ליצמן: אני אומר: לא נחכה שתאשרו את זה.

יעקב ליצמן: התלוננו לי מבית החולים רופאים בכירים והם אומרים שלא נותנים להכניס קונה – אז מה אתה מתפלא?

יעקב ליצמן: יש בית חולים עם רופאים מדרגה ב' ו-ג', אז באופן אוטומטי לא באים לשם חולים, יולדות לא באות ללדת.

יעקב ליצמן: זה יתמוטט.

יעקב ליצמן: זה מה שהם מבינים.

יעקב ליצמן: אז נכון שאומרים שלא סוגרים את בית החולים ונכון שמשרד הבריאות צועק כאן שהמדיניות היא שכן צריכים את בית החולים.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: הם לא עושים שום דבר.

יעקב ליצמן: כל פעם סוגרים עוד קצת, עד שזה ייסגר.

יעקב ליצמן: לא מכניסים לשם רופאים טובים.

יעקב ליצמן: לא נותנים.

יעקב ליצמן: שלא תהיה טעות.

יעקב ליצמן: לא נותנים, ואני יודע את זה ממקור ראשון שם.

ראובן ריבלין: יש שם רופאים טובים שהיו מלפני כן.

אסתר שפר: הלכו, עזבו.

יעקב ליצמן: את יכולה לאשר את זה?

סיגל יעקבי: אם תטען טענה ספציפית אני אוכל להתייחס אליה.

יעקב ליצמן: תני דוגמה של שם של רופא טוב שהסכמתם שיבוא לשם.

יעקב ליצמן: אין אחד כזה.

קריאה: פשוט לא מקבלים עובדים.

קריאה: טובים ולא טובים, הם פשוט לא מקבלים אף אחד.

יעקב ליצמן: הטובים עוזבים, כי הם מחפשים ג'ובים אחרים.

סיגל יעקבי: אז יש סתירה בטענה.

יעקב ליצמן: בכל זאת, אם עוזב רופא בכיר, תאשרו לבית החולים – לפחות במעמד הזה - -

סיגל יעקבי: לא היו דברים מעולם.

יעקב ליצמן: אני יודע את זה ממקור ראשון.

יעקב ליצמן: אני יודע על מה מדובר.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד שמות של רופאים שפנו אלי.

יעקב ליצמן: לא נותנים לרופאים טובים לבוא, הורסים את בית החולים.

יעקב ליצמן: הרסו את שמו של בית החולים, אז מה אתם רוצים שיהיה כאן?

יעקב ליצמן: לכן, אם כל הכבוד, אל תגלגלו את העיניים למעלה ותגידו שהכל בסדר.

יעקב ליצמן: קודם כל – משרד הבריאות אומר וגם אני אומר שצריך בית חולים שם, במרכז העיר.

יעקב ליצמן: חייב להיות שם בית חולים.

יעקב ליצמן: דבר שני – לא יעזור שום דבר, אתם אחראים על הגמלאים.

יעקב ליצמן: תסובבו את זה איך שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: הכי מסכן זה השופט שבכל יום מביאים לו קונה אחר ודוחים את זה כל יום.

יעקב ליצמן: לגבי הגמלאים – לא יעזור לכם.

יעקב ליצמן: חייבים להכניס את זה לכל עסקה של קנייה.

יעקב ליצמן: ברגע שתסכימו להכניס את הגמלאים, אוטומטית – בית החולים יימכר לקונה טוב.

קריאה: - -

יעקב ליצמן: לוינגר היה רציני מאד.

יעקב ליצמן: את גאידמק לא בדקתי.

יעקב ליצמן: אני מוכן לבדוק גם אצל גאידמק.

ראובן קוגן: לוינגר לצערנו משך את ההצעה.

יעקב ליצמן: אתם יודעים למה.

יעקב ליצמן: אתם עשיתם לו תנאים קשים.

יעקב ליצמן: כל יום הבאתם תנאים חדשים.

יעקב ליצמן: וא דיבר אתי על זה.

חיים אורון: אז אין עכשיו הצעה?

יעקב ליצמן: הם רוצים לסגור את בית החולים.

ראובן קוגן: אני אתייחס גם לשתי הסוגיות שהועלו כאן .

ראובן קוגן: אחת – הליך המכירה.

ראובן קוגן: לגבי ההליך עצמו תתייחס סיגל יעקבי לגבי הנושאים שקיימים היום במשא ומתן עם הכונס לגבי המכירה עצמה ואחרי זה – הפעלה בתקופת הביניים ששאלת הפנסיה היא חלק מהסוגיה שעומדת.

ראובן קוגן: לגבי הליך המכירה – ההליך הזה מתנהל כבר הרבה זמן.

ראובן קוגן: היו כבר מספר מתווים.

ראובן קוגן: מתווה אחד דיבר על חלוקת בית החולים לשני מתחמים, ולוינגר רצה לקחת אחד מהם.

ראובן קוגן: המתחם השני היה מיועד להשכרה בטווח הביניים עד שיתברר העניין המשפטי - מתחם איידן.

ראובן קוגן: לצערנו, לוינגר משך את ההצעה - -

יעקב ליצמן: לא בגלל זה.

ראובן קוגן: לוינגר ראה שיש בעיות גם בצד השני של מתחם איידן.

ראובן קוגן: העסקה הזו היתה צריכה להגיע ביחד עם הכל - -

קריאה: אז מה הסיבה שהוא משך?

יעקב ליצמן: אני מוכן - -

חיים אורון: מה זה חשוב?

ראובן ריבלין: הוא לא קיים עכשיו, מה זה חשוב עכשיו למה?

קריאות: - - -

קריאה: חשבתי שהסיבה זה הגמלאים.

יעקב ליצמן: היה אז, גם.

יעקב ליצמן: אבל לא זה - -

ראובן קוגן: לאף אחד מהמציעים לא צריכה להיות בעיה עם זה כי כולם יודעים, ומבהירים להם את זה במשא ומתן, שחייבים את הכסף הזה, נקי מהתחייבויות העבר.

אסתר שפר: כמה יקבלו הגמלאים?

קריאות: - -

ראובן ריבלין: המדינה אומרת למועמדים – אתם מקבלים את הנכס נקי מחובות העבר.

ראובן ריבלין: גם הגמלאים.

ראובן ריבלין: זה אומר שהמדינה לוקחת על עצמה - -

קריאות: - - -

קריאה: הכונס אומר – אתם מקבלים את הנכס נקי.

קריאה: עכשיו, מה עושים עם התמורה שמתקבלת, לאן היא הולכת - -

חיים אורון: אין בן אדם אחד נורמלי שחושב שבית חולים יכול לממן גם את ההוצאות השוטפות, גם את הזכויות הסוציאליות וגם את הוצאות העבר.

חיים אורון: לכן, מי שילך להציע לו – אתה לא קונה רק את הפנסיה של הרופא העכשווי, אלא גם של העובדים בעבר - -

ראובן קוגן: - - הסוגיה הבאה היא מה עושים את אותן התמורות שיתקבלו מהליך המכירה, ואכן, באמת – כונס הנכסים יחד עם המדינה פועלים למקסם את התמורות האלה, כי הנושים העיקריים זה גם הגמלאים וגם המדינה, ולכן, החלטתי לראות איך מסדירים את הדבר הזה, כך שהגמלאים יוכלו לקבל כמה שיותר כסף.

ראובן ריבלין: אבל המדינה אמרה שבינתיים היא תיתן הלוואה לכונס - -

ראובן קוגן: זה בגמר הליך המכירה - -

קריאות: - - -

חיים אורון: השאלה היא מה קורה בדרך.

ראובן קוגן: לגבי תקופת הביניים יש הסכם בין בית החולים לכונס הנכסים הרשמי עוד מ- 2003, שהוא התחדש, התעדכן כבר 3 פעמים.

ראובן קוגן: אנחנו נמצאים עכשיו בסוף התקופה השלישית – וההסכם אומר שאנחנו בהסכם פטרנו את הכונס, הוא לא מפריש את ההוצאות השוטפות על הפנסיות בתקופת החירום וההתחייבות שלו היא לשלם את הפנסיות לגמלאים ה - - שכבר נמצאים בפנסיה.

קריאות: - - -

ראובן קוגן: בהסכם שהגענו אליו - - עם הכונס, אמרו שהכונס לא יפריש את ההפרשות השוטפות אבל ישלם את הגמלאות למי שמקבל גמלה.

ראובן קוגן: המדינה, בנוסף לזה, מעבירה כל חודש לבית החולים 400 אלף שקל כדי לתמוך בבית החולים - -

אסתר שפר: זה לא נכון.

ראובן קוגן: אני לא יודע מה בית החולים עושה.

ראובן קוגן: אני יודע שהמדינה כל חודש מעבירה 400 אלף שקל.

אסתר שפר: חבר הכנסת ליצמן היה יושב ראש ועדת הכספים, אז.

אסתר שפר: ישבו כאן שחר, שפיגלמן וברי, ונוכחות של משרד האוצר, וההצעה היתה שהאוצר ישלם 2/3 - -

ראובן ריבלין: כמה את מקבלת כל חודש?

אסתר שפר: 53% מהגמלה המגיעה.

יעקב ליצמן: זה ה- 400 אלף שקל.

יעקב ליצמן: ואת ההפרש שהוא צריך, הבית חולים, הוא אומר – אין לי.

אסתר שפר: הם חתמו על הסכם.

אסתר שפר: זו היתה הונאה.

ראובן קוגן: זה היה ההסכם, אנחנו עומדים בהסכם הזה.

ראובן קוגן: חידשנו את ההסכם הזה לפני חודשיים, לדעתי.

ראובן קוגן: כיוון שחשבנו שהליך המכירה בסופו של דבר יסתיים עד אמצע השנה הזו, ואז, לא צריך יותר את ההפעלה בטווח הביניים, ואז ההסדר הכולל ייתן פתרון כזה או אחר לכל הסוגייה הזו, וכנראה שהדבר הזה מתארך כי חלק מהמציעים פרשו, מציעים חדשים הצטרפו והתהליך עוד לא הבשיל למכירה עצמה.

חיים אורון: אנחנו באמצע השנה השלישית, ויש הבדל של יום ולילה בין 60 אחוז ל- 3 חודשים ו – 50 אחוז ל-4 שנים.

חיים אורון: יש הבדל של יום ולילה, אני לא מבין איך אתם מעבירים את זה.

חיים אורון: הרי אנחנו כבר יושבים פה בישיבות של אמצע השנה השלישית או הרביעית.

ראובן ריבלין: חמישית.

ראובן ריבלין: זה היה יוני או יולי 2003.

ראובן קוגן: ככל שהזמן עובר הוא גם מקרב את הפתרון השלם של כל הסוגיה הזו.

ראובן קוגן: אנחנו עובדים במסגרת - - .

ראובן קוגן: זה לא רק צד אחד.

ראובן קוגן: יש פה - - .

ראובן קוגן: - - דובר על אותו החלק של ההשתתפות שהמדינה משתתפת בו, שממשיכה להשתתף, והמדינה עומדת מאחורי אותה התחייבות שניתנה גם בהסכם מול הכונס, וגם בישיבה אצל שר האוצר, שכל הנציגים פה, רובם, היו שותפים - -.

ראובן קוגן: מהבחינה הזו, המדינה עומדת בהתחייבות שלה.

ראובן קוגן: עכשיו כולנו מקווים שככל שהזמן עובר הוא גם מקרב את הפתרון השלם של כל הסוגיה הזו, ואז, ברגע שיתקבלו התמורות יהיה דיון איך מחלקים את זה כך שהגמלאים יקבלו את מיטב התמורה - -

יעקב ליצמן: להערכתך – כמה זמן זה ייקח עכשיו?

ראובן קוגן: זו לא הערכה.

ראובן קוגן: למשא ומתן היו שני צדדים.

ראובן קוגן: לא הייתי שם.

ראובן קוגן: זה תלוי גם בצד השני.

ראובן קוגן: אם הצד השני יהיה מספיק נדיב וזריז ויציע הצעות - -

יעקב ליצמן: מי זה הצד השני?

ראובן קוגן: זה אותם מציעים.

ראובן קוגן: העובדים זה - אחרי זה, מי שיפעיל את זה, ושתי ההצעות הנוכחיות מדברות על הפעלת בית החולים as is, אז כמובן שיהיה משא ומתן גם עם העובדים - -

יעקב ליצמן: ההצעות שיש על השולחן זה לא כמו של לוינגר – על חלק.

יעקב ליצמן: הן מדברות על הכל?

ראובן קוגן: מדברות על הכל.

ראובן קוגן: שתי ההצעות הרלבנטיות מדברות על הכל.

יעקב ליצמן: תרשום: אני אומר שלא יהיה כלום.

סיגל יעקבי: מבחינת הליך המכירה אנחנו באמת נמצאים בשלב שיש שתי הצעות שנבחנות זו מול זו - על אותה מתכונת הפעלה של הפעלת בית החולים במתכונת הקיימת, כל בית החולים - -

ראובן ריבלין: לכמה שנים?

סיגל יעקבי: נדמה לי שההתחייבות היא לפחות ל-15 שנה, עם הצהרת כוונות, לפחות של גם יותר מזה.

סיגל יעקבי: למעשה יש הצעה אחת שהמציעים כבר הודיעו שהיא האחרונה שלהם, והצעה נוספת – שאנחנו מצפים במהלך היום הוא לכל המאוחר – מחר, לקבל הצעה משופרת.

סיגל יעקבי: מבחינת הפנסיה, למעשה, מדי חודש אנחנו מעבירים לעובדים את אותם 400 אלף שקלים שמעביר משרד האוצר, שהיוו בתחילת הדרך 60 אחוז מתשלומי הפנסיה, אלא שהאחוז הזה הלך ונשחק עם החודשים, כשהצטרפו פנסיונרים חדשים לעגלה, למעשה, אותו סכום מתחלק בין יותר אנשים, וזה הגיע היום ל – 53 אחוז.

אסתר שפר: מה עם המתים?

אסתר שפר: אנחנו הולכים ומתמעטים עם השנים.

אסתר שפר: היות ואני שייכת לגמלאים – אני הכנתי מסמך, ואני אקרא מהכתב.

אסתר שפר: אני לא אלאה אתכם בכל מה שעבר ואנחנו עדיין עוברים, בכל הטרגדיה הזו, כאשר מפנסיה של 100 אחוז הגענו לפנסיה לפנסיה של כ-53 אחוז.

אסתר שפר: כשישבנו כאן, האוצר אמר – אני נותן שני שליש, ושליש אחד תיתן הנהלת בית החולים.

אסתר שפר: הם חתמו על הסכם, ויום אחרי זה אמר הכונס – אני לא יכול ולא רשאי להיות במינוס, ולכן לא אוכל לתת את ה – 40 אחוז.

אסתר שפר: וזו היתה הונאה, כי הוא ידע בפירוש שהוא לא יוכל לעשות את זה.

אסתר שפר: ואף על פי כן, כאן, בחדר ועדת הכספים הוא חתם על ההסכם.

אסתר שפר: בחוץ הוא אמר שהוא לא משלם.

אסתר שפר: המשכורות ב "ביקור חולים" מעולם לא היו גבוהות- עובדי מנהל, משק, סיעודי וכן הלאה, ואני לא מדברת על חברי הנהלה.

אסתר שפר: לכן , ישנם אנשים שהגמלה שלהם מגיעה ל- 500 שקל או 700 שקל ולא יותר מ- 4,000 שקל לחודש.

אסתר שפר: אני לא מכירה הרבה שמקבלים יותר מ- 4,000 שקל לחודש.

אסתר שפר: אנחנו לא רוצים להתחיל להתבכיין.

חיים אורון: 4,000 שקל זה ה- 53 אחוז, או ה- 100 אחוז?

אסתר שפר: זה חצי.

אסתר שפר: אני לא אתחיל להתבכיין כאן, כי עשינו את זה מספיק.

אסתר שפר: התבכיינו והבאנו את כל האנשים המסכנים שאין להם כסף והם לא יכולים ללכת.

אסתר שפר: אפילו את חסיבה , אותה חסיבה שהיתה ושר האוצר אמר שהוא משלם לנו, קיבלה אירוע מוחי, ומאושפזת בבית החולים.

אסתר שפר: אנחנו הולכים ומתמעטים, לא נהיים יותר צעירים.

אסתר שפר: אנשים פה אפילו לא יכולים לפתוח את הפה.

אסתר שפר: אני גם לא אתחיל לספר את מה שחווינו.

אסתר שפר: את ההיסטוריה של מדינת ישראל, במשך השנים האלה - כל מה שעברנו, וזה מה שאני מספרת.

אסתר שפר: עשינו שדולה.

אסתר שפר: הלכנו כמו עניים בפתח.

אסתר שפר: התדפקנו על כל דלת, הממשלות התחלפו.

אסתר שפר: שלושה שרי אוצר התחלפו.

אסתר שפר: היתה מלחמה ומיני מלחמה.

אסתר שפר: היתה התנתקות, ראש ממשלה חולה, ועדות כאלה ואחרות התחלפו, יושב ראש ועדת הכספים , הזכור לטובה, אנשי ההסתדרות, מר חיים אורון שלא הירפה מכל המאבק שלנו ולו לרגע אחד.

אסתר שפר: 14 ישיבות ועדה היו לנו כאן – עד שהם הרימו ידיים ואמרו: אין לנו עם מי לדבר.

אסתר שפר: בסוף, אני מוכרחה לציין שהשופט לא מחליט, ואנחנו לא יכולים לחיות כך יותר.

אסתר שפר: השכל לא מקבל את זה.

אסתר שפר: אותנו לא מעניין מי יקנה את בית החולים.

אסתר שפר: אותנו לא מעניין מי ישלם לנו את הגמלה.

אסתר שפר: אנחנו מבקשים את מלוא הגמלה שמגיעה לנו, ובתאריך קבוע, שאנשים לא יצטרכו להתקשר אלי לשאול אם יהיה כסף החודש או לא.

אסתר שפר: כולנו מבוגרים, ולכל אחד יש את הדאגות שלו, והדאגה הגדולה ביותר שלנו היא שאנחנו רוצים לחיות בכבוד.

אסתר שפר: אנחנו לא רוצים להצטרך לאחרים, לא לילדים שלנו ולא לנכדים שלנו.

אסתר שפר: אנחנו רוצים לחיות בכבוד כי זה מגיע לנו, כי עבדנו כל ימי חיינו.

אופיר רונן: אני בא כוח העובדים.

אופיר רונן: אל"ף, רציתי להודות לחברי הכנסת הנוכחים שמלווים אותנו לא מעט זמן.

אופיר רונן: במיוחד חבר הכנסת ליצמן וגם חים אורון שבאמת תומכים ולאורך כל התקופה.

אופיר רונן: למיטב ידיעתנו – ההסתדרות ומשרד האוצר במגעים מאד מתקדמים בנושא הפנסיה, ואנחנו מקווים שבסופו של דבר ייחתם הסכם שיניח את הדעת של כולם, אנחנו יודעים שזה מתקדם.

אופיר רונן: ואנחנו מודים לוועדה על הפעולות שלה, מבקשים שתמשיכו, אם אפשר – פעם בחודש, לקיים ישיבה כדי לדעת מה חדש, ללחוץ על כל הגורמים לסיים, ולהעניק פנסיה הן לפנסיונרים שנמצאים בחוץ והן לפנסיונרים החדשים.

אופיר רונן: יש פנסיונרים חדשים שלא הגיעו לגיל הפנסיה ובגלל זה עושים להם בעיות והם לא מקבלים פנסיה.

אופיר רונן: וכמובן – לעובדים הממשיכים, שהעובדים הממשיכים חשופים לבעיות עם הפנסיה, וכל שנה שעוברת, כל יום שעובר מגדיל את החשיפה שלהם כי אין שקל אחד עבור התקופה שהם עבדו.

אופיר רונן: הם צברו זכויות לפני הפירוק, וגם אחרי הפירוק, ואין שקל אחד שמכסה את זה.

סמדר אלחנני: זה חוקי?

סמדר אלחנני: דבר כזה הוא חוקי?

אופיר רונן: זה נעשה תחת חסותו של בית המשפט, כאשר התקווה היתה שפתרון הפנסיה גם יכסה את התקופה, מאז שהמפרק התחיל ועד היום.

סמדר אלחנני: אז בעצם – קיצצו להם בפועל את שכרם ב- 18 אחוזים.

אופיר רונן: וגם הנושא של קרן השתלמות שהיתה להם.

אופיר רונן: ובינתיים זה לא מתקדם, והתקווה כל הזמן היתה שנמשיך בפעולה עד שיגיע גורם שיכסה את כל זכויות הפנסיה ויבטיח את המשך התעסוקה.

אופיר רונן: אז אני חושב שישיבות קבועות של לפחות פעם בחודש לגבי הנושא הזה, אם לא פעם בשבועיים , יכולים לעזור, במיוחד בסיומת – שעכשיו אנחנו מאמינים שאנחנו יחסית קרובים לסיים את הנושא הזה.

אופיר רונן: ההתערבות והפיקוח שלכם יכולים מאד לעזור.

סטס מיסז'ניקוב: אנחנו נעבור לשמוע את חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: נושא המעקב יכול להיות כאשר יש הסדר.

ראובן ריבלין: כאשר אין הסדר, על מה נעשה מעקב?

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים להגיע קודם כל למצב שבו יהיה הסדר מתקבל על הדעת.

ראובן ריבלין: כרגע, כפי שקיבלנו מהאוצר ומכונס הנכסים, יש מגע שמגיע לכאורה לכלל סיום – או שיתפוצץ.

ראובן ריבלין: אני מציע שלפני מועד הפגרה נתכנס פעם נוספת.

ראובן ריבלין: אני מקווה שעד אז יהיה שר אוצר מן המניין, או מנכ"ל משרד שיבוא הנה על מנת להסביר לנו כיצד רואה המערכת את ההתייחסות.

ראובן ריבלין: אנחנו, בזמנו, אמרנו – הואיל והעניין הולך להסתיים תוך חודש- חודשיים, בינתיים האוצר נותן 400 אלף שקל לחודש.

ראובן ריבלין: הדברים האלה, כאשר הם נמשכים כל כך הרבה שנים – גם הופכים מצב שבו מדי חודש בחודשו המערכת מקפחת את כל אותם אנשים שכל חייהם עבדו למען הגמלה הזו.

ראובן ריבלין: זה כסף שלהם, שהלך לאיבוד כתוצאה מניהול כושל.

ראובן ריבלין: אז אני מציע שלפני הפגרה, כבר עכשיו – המערכת תקבע תאריך על מנת שבו נחזור ונתכנס.

ראובן ריבלין: אני מבקש קודם כל – שתמסור לאוצר, לא ללשכת השר כי כרגע היא מנוטרלת, אבל - אני לא יודע למי – שצריך לתת את דעתו, שאנחנו מוכרחים לקבל דיווח כיצד רואה האוצר את ההסדר שיהיה – גם עם הגמלאים החיים בינינו, גם עם אותם אלה שהצטרפו למערכת כתוצאה מפליטתם מהעבודה או הגעתם לגיל גמלה, ושבו נוכל לדעת איך יחשבו הם את דרכם.

קריאה: והעובדים הממשיכים - -

ראובן ריבלין: לגבי העובדים הממשיכים, זה אחת משתיים: או יגיעו להסדר, או לא.

ראובן ריבלין: המדינה היא במחלוקת – משרד הבריאות רוצה לקיים את בית החולים.

ראובן ריבלין: יש לו תקציב, ש - - לבית החולים.

ראובן ריבלין: אני מכיר את הסיפורים האלה, שמשרד הבריאות אומר שהם רוצים את בית החולים, אך לא מתקצבים אותו.

ראובן ריבלין: אלה הם סיפורים שמשרד הבריאות יכול לספר, אבל לא כאן, בוועדת הכספים.

אופיר רונן: הם טוענים שזה לא בית חולים ממשלתי .

ראובן ריבלין: שמעתי.

ראובן ריבלין: לכן אני אומר בית החולים הזה הוא היום בית חולים לא בר פירעון.

ראובן ריבלין: אז כונס הנכסים – מה שאתם רוצים לעשות, לא יכול לעבוד, אלא על פי החוק.

ראובן ריבלין: גם אם נשתגע כולנו, וכל ועדת הכספים פה אחד תצווה עליו לעבוד בניגוד לחוק - - אלא אם נשנה את החוק ונתקצב בתקציב המדינה, על כל אותם דברים.

חיים אורון: אני מקבל את ההצעה של חבר הכנסת ריבלין עם שני תיקונים: אל"ף, בשבוע הראשון של יולי נקבע ישיבה.

חיים אורון: בי"ת - זה לא יכול להיות יותר מאשר פגיעה בהם.

חיים אורון: השחיקה מ- 60 ל- 53 אחוז היא פשוט - ביזיון על ביזיון על ביזיון.

חיים אורון: אני לא יודע אם זה אתם או הם.

חיים אורון: אין לנו כלים לבדוק את זה.

חיים אורון: לא ישבנו על כל התקציב הזה כדי לדעת אם הפער הזה – בין ה-60 אחוז ל- 53 אחוז.

חיים אורון: גם ה- 60 אחוז זה לא הכל, אבל זה נשחק, וזה לא בסדר.

חיים אורון: אז יתכבד המנהל והמפרק ויימצאו את הכספים הללו לפחות ל - -

ראובן ריבלין: בלי האוצר?

ראובן ריבלין: אל תשים בידי כונס הנכסים דבר שהוא לא יכול לעשות - - שהוא ייתן לו.

ראובן ריבלין: שהוא ייתן לו במקום 400 אלף – 600 אלף.

רוני עמרם: עם כל הכאב והצער, לא ניתן לשלם לפנסיונרים מקופת הפירוק, כי הפנסיה של הפנסיונרים - --מפרק לא יכול לקחת כסף מקופת - - -

אסתר שפר: - - התחייב.

רוני עמרם: - - שמישהו ניסה להשתמש בציניות ולשסות את הפנסיונרים בעובדים.

רוני עמרם: עלתה הצעה לקצץ בשכר העובדים ובחלק הזה לשלם את יתרת הפנסיה של הגמלאים.

רוני עמרם: אני שואלת: עובדים שעובדים בלי תנאים ובלי זכויות סוציאליות, בלי פנסיה, עם קיצוץ בשכר – עוד יקצצו לנו קיצוץ נוסף כדי לשלם לחברינו הגמלאים?

רוני עמרם: מישהו עשה כאן תרגיל מכוער, וכדאי שזה ייאמר.

רוני עמרם: צריך לציין שהפנסיה של הפנסיונרים זה חובות עבר ולא ניתן לקחת כספים מקופת הפירוק ולייעד אותם לטובת הפנסיונרים.

אסתר שפר: הוא לא היה צריך להתחייב.

חיים אורון: אני יודע מה יהיה בסוף: במקרה הטוב יגידו – מכרנו את בית החולים ועכשיו, ההכנסות תהיינה סכום מסוים.

חיים אורון: ככל שהחוב גדול יותר יהיה פחות כסף לכסות אותו.

חיים אורון: לכן, המשיכה פה תהיה קטסטרופלית, כי כל מה שנצבר עכשיו - -

קריאה: מה זה "נצבר עכשיו"?

חיים אורון: הפנסיונר שמקבל 60 אחוז ירצה לקבל את המאה אחוז שלו.

חיים אורון: ודאי.

אסתר שפר: מגיע לנו.

חיים אורון: ביקשתי לנתק את העניין הזה מהמכירה, ולא הצלחתי, אבל אני יודע מה שקורה עכשיו: .

חיים אורון: ככל שהבור הוא יותר גדול - -ה-60 הופך 50, וה-40 הופך 30, וה-30 הופך 20.

ראובן קוגן: אתה טועה.

חיים אורון: מה זאת אומרת?

חיים אורון: על החוב הריאלי של הגמלאים אתה חייב למלא כסף – עבור שלוש שנים, 60 אחוז מהפנסיה.

סיגל יעקבי: יש הסדר שמתגבש - -

ראובן קוגן: כשיגיעו להסדר – זה יהיה בתוך ההסדר.

קריאות: - - -

סטס מיסז'ניקוב: אתה מקבל את הסיכום של חבר הכנסת ראובן ריבלין, בהסתייגות שהדיון - -

ראובן ריבלין: זה לא הסתייגות.

ראובן ריבלין: אני - - בתוספת.

סטס מיסז'ניקוב: בסדר.

סטס מיסז'ניקוב: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.