ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 226, 2007-06-20 09:30

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: ישיבה קטנה ואינטימית, אבל לא פחות חשובה.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח לומר, שקראתי את הדו"ח של המתמחה מה-מ.מ.מ.

מיכאל מלכיאור: בלילה, נעשה לי שחור בעיניים.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שמה שכתוב, זה לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אני אומר לך מראש חגית, התגובה של משרד החינוך, מהדברים המזעזעים ביותר שקראתי.

חגית מאיר: להיפך, דברים נאורים ביותר.

מיכאל מלכיאור: נשמח לשמוע למה זה נאור, לדעת שיש 101 ילדים בגילאים של חינוך במדינת ישראל, מגיל 3 עד גיל 18, ורק 29 מהם זוכים לחינוך.

חגית מאיר: המספרים האלה לא נמסרו ממשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: הם עובדה.

מיכאל מלכיאור: זה שאת לא יודעת, ולא לוקחת אחריות על זה - אני אומר לך, במשך שעתיים, שלוש, ניסיתי לישון בלילה, ולא יכולתי לישון.

מיכאל מלכיאור: איך את יכולה לישון בלילה?

מיכאל מלכיאור: אני מאוד רוצה לדעת ולהבין, ואם הכל יתברר כלא נכון, אשמח מאוד לשמוע.

חגית מאיר: הבעיה קיימת, אבל היא לא קיימת בטווח משרד החינוך, זאת הבעיה.

חגית מאיר: מה קורה כאן, אנחנו אמונים על חוק לימוד חובה.

מיכאל מלכיאור: אז כל ילד מגיע לו חינוך.

חגית מאיר: נכון.

חגית מאיר: חוק חינוך חובה, אחד החוקים הנאורים ביותר שנחקקו במדינת ישראל.

חגית מאיר: אדם באשר הוא אדם, לא קשור במעמד החוקי של אדם בארץ.

מיכאל מלכיאור: לא אם יש לו מספר, תעודת זהות, דרכון, או כל דבר אחר.

חגית מאיר: ברגע שהוא משתייך למין האנושי חל עליו החוק.

מיכאל מלכיאור: אפילו בדואים.

חגית מאיר: כל דבר מהמין האנושי.

חגית מאיר: בואו נסתכל על זה מבחינת המעמד החוקי בארץ.

חגית מאיר: כי בהרבה מאוד מדינות, זכאות חינוך חובה מותנית במעמד החוקי.

מיכאל מלכיאור: עד כאן אנחנו מסכימים לגמרי.

מיכאל מלכיאור: בתחום החינוך – אני יכול לספר לך, שהיום אני מגיש הצעת חוק, שיעגן את האמנה הבינלאומית בנושא הפליטים, בחוק הישראלי.

מיכאל מלכיאור: אמנם מדינת ישראל אישררה את האמנה, אבל לא עיגנה את זה בחוק.

מיכאל מלכיאור: ולכן הנהלים הפנימיים מבחינת החוק הישראלי על האמנה, היום אני מגיש הצעת חוק שמעגנת את האמנה.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא שייך לתחום החינוך, היום אנחנו מטפלים אך ורק בתחום החינוך.

חגית מאיר: מה קורה בתחום החינוך.

חגית מאיר: יש עוד חוקים במדינת ישראל, שעניינם הגנה על פרטיותו של האדם.

חגית מאיר: החוקים האלה קובעים, שרשות מינהלית, ובעניין זה אנחנו רשות מינהלית.

חגית מאיר: אסור לה לקיים מאגר מידע שכולל פרטים אישיים על אדם, אלא אם המאגר הזה חיוני לפעולתה על פי חוק.

חגית מאיר: כלומר, כיוון שחוק לימוד חובה, חל על כל אדם, באשר הוא אדם, לנו אסור לקיים מאגר מידע לגבי מעמדו החוקי של האדם בארץ.

חגית מאיר: היו לי על זה דיונים אינסופיים מרתוניים, החל בועדת שרים לענייני מינהל האוכלוסין, שמשום מה קיוו שמשרד החינוך יחליף את מרשם התושבים בנוגע לרישום של ילדים, וכלה בוועדות שונות בכנסת, כולל ועדת המשנה של חבר הכנסת רן כהן, לעניין מה שקרוי עובדים זרים.

חגית מאיר: מעמדו החוקי של אדם בארץ, אסור לנו לאסוף עליו מידע.

חגית מאיר: אי לכך, אנחנו מחנכים ילדי אזרחים, ילדי תושבים, ילדי זרים ששוהים כאן כדין, ילדי פליטים וילדי שבח"ים.

חגית מאיר: באופן כללי, יש את המונח הקונספטואלי פליט, במינהל האוכלוסין יש גם פליט כהגדרה, מי שהוגדר על ידי נציבות הפליטים של האו"ם.

חגית מאיר: אני מניחה לזה, כי הנושא הזה לא כרוך לעניינינו.

חגית מאיר: אנחנו צריכים לתת חינוך לכל הילדים, ואסור לנו לתייג אותו כפליט, כשב"ח, כבן של תושב חוץ ששוהה פה כדין, כשב"ח בזכות עצמו וכו'.

חגית מאיר: אני רוצה רק להזכיר, לפני שהתחיל גל הפליטים בעקבות רצח העם בסודאן, היה לנו כל הזמן הסתננות של שב"חים דרך הגבול המצרי, בין השאר של קטינים, שבאו והסתננו בכוחות עצמם.

חגית מאיר: למשרד החינוך אסור, ואין לו את האמצעים בעניין לבדוק מיהו פליט, כיוון שהוא נמלט.

חגית מאיר: מיהו אדם שרוצה לשפר את מצבו הכלכלי מסיבה זו או אחרת.

חגית מאיר: אגב, כשהחזיקו במעצר במתקן צוהר קטינים, אנחנו נתנו להם חינוך עם משטרת ההגירה.

חגית מאיר: הוחזקו אגב קטינים שהסתננו מאפריקה, כולל ילדים שהגיעו מגיניאה, ממערב אפריקה, חצו את כל אפריקה לרוחב.

חגית מאיר: ילדים מכל מיני מדינות באפריקה שהחליטו על חיים טובים יותר, והתחילו ללכת.

חגית מאיר: חצו את הגבול ונעצרו, הוחזקו במתקן צוהר, כי אחת הבעיות היא, גם להחזיר אותם למקומותיהם, גם כשהם לא פליטים יש בעיה.

חגית מאיר: לא תמיד יש יחסים דיפלומטיים עם המדינה.

מיכאל מלכיאור: הנושא מעניין, אבל זה לא הנושא.

חגית מאיר: אנחנו נתנו חינוך לכל הילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: טוב מאוד, אנחנו מחוייבים לעשות את זה לפי החוק.

מיכאל מלכיאור: לא מגיע לנו יישר כוח.

חגית מאיר: מה קורה עם הילדים שמגיעים עכשיו.

חגית מאיר: כל האוכלוסייה שמגיעה עכשיו מכל הגילאים, הרי הם לא עצמאים בצעדיהם בארץ.

חגית מאיר: לא אנשים שירדו ממטוס בשדה התעופה, שכרו דירה והתחילו לעבוד.

חגית מאיר: הם נמצאים בטיפול, או של עמותה, או של רשות כלשהי, וכאן הבעיה.

חגית מאיר: לא הוסדר הטיפול באוכלוסייה.

חגית מאיר: ברגע שהם בטיפול של רשות כלשהי, הרשות הזאת דואגת לקשר אותם עם מערכת החינוך, במקום שבו הם נמצאים.

חגית מאיר: הרי המדינה חייבת לכל אדם.

חגית מאיר: איזה כל אדם, יש הגדרה בחוק.

מיכאל מלכיאור: איך ברשותך עולה לרשום אותם?

מיכאל מלכיאור: הרי צריכים לרשום אותם.

חגית מאיר: פיתחנו נוהל בגלל ילדי השבח"ים, בתל אביב התחיל הסיפור.

חגית מאיר: הנוהל נקרא רישום תלמיד חסר מסמך מזהה בר תוקף.

מיכאל מלכיאור: למה משרד החינוך לא מבצע את הנוהל הזה?

חגית מאיר: הוא מבצע את זה.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר אותך, ומאמין במניעים שלך.

מיכאל מלכיאור: אבל השורה התחתונה שאת אומרת, עדיין באותה מידה מזעזע.

מיכאל מלכיאור: זה לקחת פה נושא שבכל מדינה בעולם, ודאי מהעולם הנאור, זה נושא אולי מספר אחד.

מיכאל מלכיאור: אלה אנשים פליטים, שבאו ממדינה שיש בה מלחמות איומות ביותר, עם רצח עם מזעזע.

מיכאל מלכיאור: לא איכפת לי עכשיו אם הם באים מדארפור, או מדרום סודאן, זה לא משנה לצורך העניין.

מיכאל מלכיאור: הם נמצאים פה בתוך המדינה שלנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מקבלים נתונים שרוב הילדים האלו, היום הם בלי מסגרת חינוכית.

חגית מאיר: מעניין אותי לראות נתונים.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות.

מיכאל מלכיאור: אבל למה לך אין נתונים.

מיכאל מלכיאור: אם לי היתה האחריות, אם הייתי שר חינוך היום, והייתי יודע שנמצאים 100 ילדים בגיל חינוך, דבר ראשון, הייתי הופך את כל העולמות, כדי לדעת שאלו ה-100 ילדים הראשונים במדינה הזאת שיקבלו חינוך.

חגית מאיר: כמה זמן הם נמצאים במדינה?

מיכאל מלכיאור: הרבה זמן במדינה, לא שבועיים.

מיכאל מלכיאור: חלק מהם נמצאים שנה, שנתיים שלוש שנים, אלו הנתונים.

מיכאל מלכיאור: אבל זה שאת לא יודעת כמה זמן הם לא נמצאים, אני לא מאמין.

חגית מאיר: אני אומרת ישירות, אין לי מושג כמה זמן הם פה, אם הם נולדו פה.

חגית מאיר: הם נרשמים בבית הספר.

חגית מאיר: הכשל שקיים, אם אתה אומר שיש, הוא קיים.

חגית מאיר: הרי מישהו מטפל באנשים האלה, או אמור לטפל באנשים האלה.

חגית מאיר: כי הם הרי לא אזרחים עצמאיים שמתפרנסים וכו'.

חגית מאיר: הם נמצאים באיזושהי מסגרת.

מיכאל מלכיאור: חלק כן וחלק לא.

חגית מאיר: ברגע שהמסגרת מטפלת בהם, הנושא הזה ידוע לכל העמותות.

חגית מאיר: צריך להתייצב בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: זה לא מדינת העמותות פה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מדינה מופחתת.

מיכאל מלכיאור: יש גם ממשלה במדינה הזאת.

מיכאל מלכיאור: ויש אחריות לממשלה לקיים את החוק.

חגית מאיר: אתה מצביע על בעיה של ביקור סדיר, מה שקרוי בלשוננו.

מיכאל מלכיאור: זה לא רק בעיה של ביקור סדיר.

מיכאל מלכיאור: זו בעיה של חוסר לקיחת אחריות, ראש בתוך החול, לדעת שיש קבוצה כזאת של ילדים שכולם יודעים איפה למצוא אותם, כולם יודעים איפה הם נמצאים.

מיכאל מלכיאור: אני מוכן ללכת איתך במשך עשרים וארבע שעות, אני אראה לך את כל ה-100 ילדים, את יכולה לעשות את זה באותה מידה כמוני, כי את יותר מוכשרת ממני.

מיכאל מלכיאור: למצוא את הילדים האלו, זה לדאוג להם למסגרת, והם רוצים מסגרת.

חגית מאיר: יכול להיות שצריך להכניס בשיטה שינוי.

חגית מאיר: השיטה שמתבססת על השוואה תקופתית של נתוני מינהל האוכלוסין, עם נתוני הרישום של בתי הספר.

חגית מאיר: אז אנחנו רואים מי הפער, ואותם אנחנו הולכים לחפש.

חגית מאיר: השאלה היא איפה האנשים האלה רשומים.

מיכאל מלכיאור: את צריכה לתת לי תשובות, לא לשאול אותי שאלות.

חגית מאיר: שיטת העבודה של המשרד היא, לוקחים את נתוני משרד הפנים - - -

מיכאל מלכיאור: שיטה העבודה של המשרד היא מכפירה, היא זאת שהביאה לתוצאה הזאת.

מיכאל מלכיאור: שילדים שנמצאים בקרבנו לתקופה כל כך ארוכה, בלי מסגרת חינוכית.

מיכאל מלכיאור: שזו הפרה על החוק.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עם יהודי, חיינו כפליטים 2000 שנה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים מה זה להיות פליט.

מיכאל מלכיאור: האחריות הראשונה שלנו, זו שיטת העבודה של המשרד.

מיכאל מלכיאור: אם המ.מ.מ.

מיכאל מלכיאור: יכול תוך 24 שעות למצוא לי את הנתונים, גם משרד החינוך מסוגל לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: ואם משרד החינוך יודע את הנתונים האלה, שכנראה הוא לא יודע, אז משרד החינוך צריך לצאת מוקדם בבוקר, ולא להרפות, עד שכל ה-100 ילדים האלו נמצאים במסגרת חינוכית.

חגית מאיר: האם מותר לי לשאול, מהיכן התקבל המידע על מספר הילדים?

עודד לובוביץ': הנתונים התקבלו מהשטח.

עודד לובוביץ': עמותות שמטפלות בילדים פנו אלינו.

מיכאל מלכיאור: המדינה המפורטת שלנו.

חגית מאיר: האם יש רישום כלשהו שלהם במשטרת ההגירה, או במינהל האוכלוסין?

עודד לובוביץ': לא שידוע לי.

חגית מאיר: הבעיה היא, היכן נרשמת האוכלוסייה.

מיכאל מלכיאור: כל זה לא מעניין, זה במשרד הפנים מעניין.

חגית מאיר: זה מקור הבעיה.

מיכאל מלכיאור: לא, זה לא מקור הבעיה.

מיכאל מלכיאור: מקור הבעיה, שמשרד החינוך לא מקיים גם בתחום הזה את החוק במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לא איכפת לו מהחוק, ולא איכפת לו מהילדים.

מיכאל מלכיאור: תסלחי לי שאני אומר את זה כל כך חריף.

מיכאל מלכיאור: אם את אומרת, היה כשל גדול, ואנחנו נלך חזרה ונדאג, אז אני מבין.

מיכאל מלכיאור: אבל את עוד מגנה על זה, זה לא הסגנון שלי.

חגית מאיר: אבל השאלה היא שוב, לפי מה מחפשים.

מיכאל מלכיאור: כמו שהמתמחה של המ.מ.מ, גם המתמחים במשרד החינוך, או הלא מתמחים, שיילכו וייצאו החוצה, ויחפשו, וימצאו את הילדים.

מיכאל מלכיאור: ואני יודע איפה הם נמצאים, וכל אחד שמטפל בארץ יודע איפה הם נמצאים, וכל אחד שמטפל בארץ יודע איפה הם נמצאים.

מיכאל מלכיאור: וימצא להם מסגרת חינוכית כפי שמחייב החוק במדינת ישראל.

חגית מאיר: אין בעיה למצוא אותם.

חגית מאיר: אנחנו צריכים את האנשים.

שרון הראל: אני נציגה של נציבות האו"ם לפליטים בישראל.

שרון הראל: קודם כל אני שמחה על ההזדמנות ועל הדיון הזה.

שרון הראל: אני חושבת שהוא דיון חשוב, למרות שלא נוכחים פה הרבה, והסיבה שלא נמצאים כאן, שנמצאים בחדר הסמוך, יש שני דיונים במקביל.

שרון הראל: אז אני שמחה על ההזדמנות.

שרון הראל: יש לנו קבוצה אחת של אנשים שהם פליטים מוכרים.

שרון הראל: פליטים מוכרים אלו אנשים שפנו לנציבות האו"ם לפליטים בבקשת מקלט, עברו את הפרוצדורה, בקשותיהם נבדקו.

שרון הראל: תיקיהם הובאו בפני שר הפנים, ושר הפנים החליט להעניק להם מעמד פליט.

שרון הראל: הם משולבים במערכות החינוך הישראליות, כי הם במרשם.

חגית מאיר: כי הם במרשם.

שרון הראל: והם מחזיקים בתעודת זהות ישראלית.

שרון הראל: היא אמנם מוגבלת בזמנה, אבל הם פליטים לכל דבר.

שרון הראל: יש כאן שתי קבוצות נוספות שלא נמצאות במערכת החינוך בצורה מסודרת.

שרון הראל: האחת, קבוצת הסודאנים הגדולה.

שרון הראל: השנייה, קבוצה גדולה של כ-500 בגירים אזרחי מדינות הקונפליקט, שנמצאים במעמד של פליטים הומניטריים פה בארץ.

שרון הראל: אני מדברת על מדינות אפריקאיות שמתרחשים בהם כרגע קונפליקטים צבאיים.

שרון הראל: אני מדברת על חוף השנהב, אני מדברת על קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ואני מדברת על ליבריה עד לאחרונה.

שרון הראל: לקהילה הגדולה הזאת של כ-500 איש יש ילדים, שחלקם משולבים בבתי ספר, הם גרים בתל אביב, בסמיכות לבית הספר רוגוזין.

שרון הראל: הם משולבים בדומה לילדי השב"חים.

שרון הראל: יכול להיות אפילו מקבלים חינוך על ידי מסגרות עצמאיות שהוקמו פנים קהילתיות, שהם אינן עומדות בתקנים ובהכשרים מתאימים.

שרון הראל: קבוצה גדולה של הסודאנים, ברובה כוללת כ-165 ילדים, מגילאי 0 עד 18, יש פילוח שאני מאמינה שמופיע גם פה במחקר.

שרון הראל: רובם ילדים צעירים, בגילאי עד 5, והקבוצה הגדולה השנייה עד גיל 12.

שרון הראל: כך שהם בגילאי גן ובית ספר יסודי.

שרון הראל: הקבוצה הגדולה יושבת באילת, ברובה.

שרון הראל: ההורים עובדים, מועסקים היום במלונות שקלטו אותם באילת, והילדים יושבים בבתים.

שרון הראל: אני קצת קופצת לאיזושהי המלצה אם יורשה לי.

שרון הראל: יש ניסיון של אחד מהמלונות באילת לפחות, להקים גן ילדים לאותה קבוצה.

שרון הראל: נסיון שמנסה לעמוד בתקנים של גני ילדים בישראל.

שרון הראל: שוחחתי עם ראש עיריית אילת, שיצר איתנו קשר, והביע את מורת רוחו מהמצב הדמוגרפי בעיר.

שרון הראל: אמר באופן חד משמעי, שהוא לא יאפשר לילדים סודאנים להיקלט במערכות החינוך בעיר.

מיכאל מלכיאור: כשמשרד החינוך כך מתנהל, אז הוא יכול.

מיכאל מלכיאור: אבל למה את מקיימת את השיחה הזאת, ולא משרד החינוך?

מיכאל מלכיאור: זה מה שאני לא מבין.

חגית מאיר: מפני שהרשות הרושמת היא הרשות המקומית, זה בדיוק הסיפור.

מיכאל מלכיאור: למה אנחנו צריכים להגיע לשולחן הזה, למה השיחה הזאת לא התקיימה ביניכם לפני שנה?

חגית מאיר: קודם כל, משום שאף אחד לא פנה אלינו בבעיה, מפני שרישום ילדים על פי חוק, כל עניין הרישום מסור בידי הרשויות המקומיות, זה החוק במדינת ישראל.

חגית מאיר: אנחנו מקבלים דיווח מהרשויות המקומיות, וזה חלק מהנוהל.

מיכאל מלכיאור: את שומעת איך ראש הרשות מתייחס, אז זה פלא?

שרון הראל: יש רשויות מקומיות שהתדפקו על דלתותיהם ביחידה שאחראית על החינוך באותן עיריות.

שרון הראל: הגיעו משפחות של פליטים, לא סודאנים.

שרון הראל: אותן עיריות יצרו איתנו קשר טלפוני.

שרון הראל: היה מקרה של משפחה עיראקית עם שישה ילדים.

מיכאל מלכיאור: האם יש לכם רישום של כ-180 ילדים?

שרון הראל: יש לנו רישום של שמות, גילאים, תאריכי לידה.

מיכאל מלכיאור: אז מה הבעיה.

מיכאל מלכיאור: הרי זה לא דבר שנגלה לנו עכשיו מהשמים.

מיכאל מלכיאור: בנציבות האו"ם לפליטים, כל אחד שעובד בציבוריות הישראלית יודע, שזו העבודה של נציבות האו"ם לפליטים.

מיכאל מלכיאור: לרשום ולדאוג להגנה בסיסית על פי אמנת האו"ם לפליטים.

מיכאל מלכיאור: מה היתה הבעיה למשרד החינוך לפנות ולקבל את המידע, וללכת ולדאוג לילדים?

חגית מאיר: יש חלוקה, עכשיו נמסר לנו שיש תקלה בקטע, כי חלוקת העבודה בין השלטון המרכזי למקומי, מטילה את חובת הרישום על שלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על חובת הרישום.

מיכאל מלכיאור: חובה על משרד החינוך לקיים את החוק.

מיכאל מלכיאור: לא מדבר על חובת רישום, לא מעניין אותי רישום.

מיכאל מלכיאור: מעניין אותי שהילדים האלו יהיו במסגרות חינוכיות.

מיכאל מלכיאור: חובה על משרד החינוך לקיים את החוק.

מיכאל מלכיאור: לדאוג שאם החוק לא מקויים, שהוא יקויים.

חגית מאיר: כן.

מיכאל מלכיאור: אז לא עשיתם את העבודה הזאת.

מיכאל מלכיאור: עובדה שהילדים האלו נמצאים חודשים, ואפילו שנים.

מיכאל מלכיאור: הם לא קיבלו חינוך.

מיכאל מלכיאור: הפרתם ברגל גסה את החוק, לא עשיתם את המינימום לבדוק איפה הילדים נמצאים, באיזה מסגרות הם נמצאים.

מיכאל מלכיאור: כי הם לא נמצאים בשום מסגרת, רוב הגדול של הילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שזה נתון נכון.

שרון הראל: כן.

שרון הראל: ביקרתי במלונות האלה באילת, וראיתי איך הילדים מסתובבים שם, בלי שום השגחה.

שרון הראל: יש ילדים שיוצאים לעבודה, וילדים בגיל עשרה נותרים לבד בבית.

שרון הראל: אני יודעת על מספר בודד של ילדים, עודד בדק את זה שנקלטו במערכת החינוך באילת, והלכו בחודש האחרון לבית הספר.

שרון הראל: אני מדברת על אחת עשרה ילדים שהשתלבו באיזשהו אופן, במערכת החינוך באילת.

שרון הראל: אני רוצה להוסיף במאמר מוסגר משהו בעניין הסודאנים.

שרון הראל: מאחר ולראשונה בישראל נתקלים במשבר הומניטרי מהסוג הזה, ואנחנו עוד לא יודעים כיצד ייפתר המשבר.

שרון הראל: העובדה היא רק זמן, כי הפליטים כאן, ועד שיינתן מענה, העניין יטופל על ידי ראש הממשלה, ועומד בפני החלטה פוליטית בעניין המעמד שלהם.

שרון הראל: ההחזרה שלהם לסודאן אינה אפשרית, וההחזרה שלהם למצרים אינה אפשרית כרגע.

שרון הראל: אבל לא ברור מה יהיה עתידם, ויכול להיות שכשתיפסק הזרימה, גם תהיה אפשרות ליישב אותם במדינות שלישיות באמצעות האו"ם, אבל זה תהליך שייארך זמן.

מיכאל מלכיאור: אני גם מודע למשא ומתן עם מצרים, וכל הדברים ידועים.

מיכאל מלכיאור: זה לא הנושא פה.

שרון הראל: אני יודעת, אני אומרת בכוונה כי לא מדובר בפליטים שהוכרו כרגע על פי האמנה, שיש איזושהי כוונת השתקעות שלהם כרגע לטווח ארוך.

שרון הראל: אם, אז בוודאי, אבל אם לא, יכול להיות ששווה לחשוב על איזשהן מערכות חינוכיות שתתאמנה לילדים האלה, במקום לשלב אותם.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה משרד החינוך לא צריך לטמון ראש בחול, צריך להתחיל לחשוב.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער, אני כל כך מזועזע.

מיכאל מלכיאור: כתוב על הבעיה הזאת בעמודים הראשונים של כל העיתונים.

מיכאל מלכיאור: זה לא נושא שהגיע אלינו כהפתעה ביום בהיר, בגלל שהגענו ליום הפליט.

מיכאל מלכיאור: במסגרת החינוכית הנאותה, הייתי מצפה מכם לדון, ויכול להיות שישנה בעיה.

מיכאל מלכיאור: למשל, הרבה נמצאים באילת, איך גורמים לכך שהם יהיו בטווחי זמן שאולי הם לא יהיו פה לצמיתות.

מיכאל מלכיאור: אם יש פתרונות, למה לא הפעלתם את הפתרונות?

מיכאל מלכיאור: מי לוקח אחריות במשרד הזה, עם כל אלפי העובדים במשרד הזה?

מיכאל מלכיאור: האם יש אדם אחד שזו האחריות שלו?

מיכאל מלכיאור: כמו שיכולים למצוא נתונים עם כח אדם הדל שיש בכנסת, היה אפשר גם לצפות ממשרד החינוך למצוא את הנתונים, ואת המסגרות הנאותות.

מיכאל מלכיאור: יש פה בעיה מהותית מאוד גדולה.

מיכאל מלכיאור: כי בגלל שאנחנו לא מפעילים את האמנה, בגלל הנהלים הפנימיים במדינה, שזה גם דבר מפתיע.

מיכאל מלכיאור: אבל בגלל שאנחנו לא מפעילים את האמנה, וגם בגלל הנושא של מדינה שלישית, וכל הנושאים המורחבים האחרים, צריכים להכיר בכך שכנראה שחלק גדול מהילדים האלו, הם יהיו פה לא לצמיתות, ואז צריך להתחשב בכל מה שנוגע בשפה, ולמצוא פתרון נאות, כדי שבכל מקום שהילדים האלה יגיעו, בגלל השהייה שלהם במדינה הנאורה, מדינת ישראל, שהם לא יהיו בפיגור לימודי קשה ביותר, בגלל שהם שנים פה, ולא קיבלו חינוך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים לסבול מצב כזה.

מיכאל מלכיאור: את כל שאר הבעיות, בוועדה זו לא נפתור, נצטרך לפתור את זה דרך חקיקה.

מיכאל מלכיאור: נצפה מהממשלה לקבל החלטות, אולי זו ציפייה מוגזמת.

מיכאל מלכיאור: מי עוד נמצאת פה?

שרון הראל: נמצאת קארין, שעובדת איתנו במשרד.

שרון הראל: הצטרפה אלינו לצוות, ומטפלת במרץ בעניין הסודאנים, ונציגות מהמ.מ.מ.

שרון הראל: נשמח לספק נתונים, שמות, גילאים, כל מה שצריך.

שרון הראל: גיל, ומיקום.

שרון הראל: אנחנו יודעים בדיוק איפה כל אחד מתגורר, כדי ליצור את הקשר אם זה מה שנחוץ.

חגית מאיר: זה מה שנחוץ.

חגית מאיר: וכמובן מנהלת המחוז תצטרך לטפל בראשי הרשויות אם הם מסרבים לרשום, או לחילופין, לפעמים אנחנו מייסדים מסגרת מיוחדת הד-הוק, למשל בצוהר, במתקן, יושבים קטינים.

חגית מאיר: יש שם מסגרת מיוחדת, לתת להם איזושהי חינוך, למרות שחלקם לא קטינים.

חגית מאיר: לפעמים, צריך לייסד מסגרת מיוחדת, כשאלה התנאים.

מיכאל מלכיאור: אבל קודם כל צריך לקחת אחריות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם.

מיכאל מלכיאור: אין סיבה שנמשיך, אני חושש ומתנצל על זה.

מיכאל מלכיאור: מבחינתי, זה חלק מה-reason detra של קיומנו.

מיכאל מלכיאור: בשביל מה יש לנו מדינה יהודית.

מיכאל מלכיאור: הרי יש הרבה מדינות טובות בעולם.

מיכאל מלכיאור: חייתי בנורבגיה, מדינה טובה.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מדינות טובות בעולם.

מיכאל מלכיאור: אגב, מדינת ישראל לא מדינה פחות נחמדה.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שאני טוען.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר, שיש הרבה מדינות בעולם.

מיכאל מלכיאור: אם יש סיבה לקיומנו, זה שהעם היהודי שהיה לו לא מדינה, ושנרדף, והיה פליט, ממדינה למדינה, זו היתה החווייה שלנו במשך כל הדורות.

מיכאל מלכיאור: התחילו אפילו במדבר, למען יידעו דורותיכם, כי בסוכות הושבתי את בני ישראל.

מיכאל מלכיאור: היו צריכים לגור במקומות שלא היתה קורת גג.

מיכאל מלכיאור: כשיש לנו היום מדינה יהודית, היינו צריכים להיות המדינה הראשונה בעולם, שדואגת לפליטים שבאים תחת קורותינו.

מיכאל מלכיאור: וכשאני שומע שמשרד החינוך, במשך תקופה כל כך ארוכה, לא לקחה אחריות, דאגה הכי בסיסית, להרים טלפון לנציבות האו"ם, לשאול שאלה מה קורה עם הילדים האלו, מתוך חוסר אכפתיות מוחלטת, או נהלים שאולי ביום יום הם נהלים טובים, אבל ודאי לא עונים למצב פה.

מיכאל מלכיאור: זה שובר את הלב מבחינת המצב של הילדים הללו.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש בכל לשון של בקשה, אני שוב חוזר על זה, אני יודע שד"ר חגית מאיר, היא אישה מאוד אחראית ומאוד רצינית, ובדרך כלל ראש גדול.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש בכל לשון של בקשה, שאנחנו נקבל דיווח תוך שבוע שהילדים אותרו ומצאו להם מסגרת.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שעכשיו עוד מעט חופשה, והכל ברור.

חגית מאיר: למעשה, זו היערכות לשנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: אולי צריכים לעשות משהו בקיץ, קייטנות בקיץ וכו'.

מיכאל מלכיאור: אולי צריכים להיערך, שמשרד החינוך יבדוק מה המצב.

מיכאל מלכיאור: צריך לכפר על הפשע שנעשה, אולי יכול להיות שמשרד החינוך ייצא קצת מגדרו, וימצא מסגרות בקיץ לילדים האלו.

מיכאל מלכיאור: לא היה להם במשך כל השנה, אז לפחות שבקיץ ילמדו משהו, וכמובן היערכות לגבי השנה הבאה.

חגית מאיר: יטופל.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שתוך שבועיים, תתנו לנו דיווח חזרה פה לוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני משוכנע שמעכשיו יהיה מטופל, אבל תנו לנו דיווח חזרה.

מיכאל מלכיאור: איך זה יטופל, ומה מצבם של כל ילד וילד, כמובן לא בפרטים.

מיכאל מלכיאור: לפחות ה- 100 ילדים בגיל חינוך, איך אנחנו לוקחים את האחריות שלהם.

מיכאל מלכיאור: אני מבטיח שמעכשיו יהיו בידיים טובות.

מיכאל מלכיאור: ולזה יבוא שכרנו, שקיימנו את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: תודה לכולכם.