ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 218, 2007-05-29 09:30

משה שרוני: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

משה שרוני: הנושא של שלטון מקומי בארץ שונה מכל העולם.

משה שרוני: בכל העולם השלטון המקומי לא תלוי בשלטון המרכזי.

משה שרוני: אצלנו בארץ יש ריכוזיות.

משה שרוני: בגרמניה השלטון המקומי הוא בעל הבית על החשמל, על הגז, על רישוי מכוניות, ולכן יש להם מאיפה לחיות וגם לפתח את העיר.

משה שרוני: אצלנו יש אנדרלמוסיה.

משה שרוני: עדיין לא הגיעו לאיזו הסכמה, איזה רשויות צריכות להיות נתמכות על ידי השלטון המרכזי, מקומות שבהם אין תעשייה ולא חושבים שאי פעם תהיה תעשייה שם.

משה שרוני: ניקח לדוגמא את חוק החינוך חובה.

משה שרוני: המדינה קבעה חוק חינוך חובה, והשלטון המקומי צריך להשתתף ב-30%.

משה שרוני: או שיש חוק חינוך חובה, או שהשלטון המקומי יחליט מה שיחליט.

משה שרוני: יש בעיה רצינית.

משה שרוני: השלטון המקומי פעם אחת יצטרך לתת את הדעת בנושאים אלה.

משה שרוני: אם הם לא יביאו הצעות רציניות לשלטון המרכזי, נמשיך לראות את המחזות הקיימים היום, שעובדים לא מקבלים שכר, שיש ראשי ערים שמתחשבנים עם ראשי ערים שפרשו ולא משלמים את הגמלה.

משה שרוני: זו תעודת עניות לכל אלה שעושים את זה.

משה שרוני: אני לא חושב שהם מנהיגים.

משה שרוני: צריך פעם אחת ולתמיד לברר, מה השלטון המקומי צריך לתת לתושביו, ומה השלטון המרכזי חייב לתת לשלטון המקומי.

חיים געש: אני מודה על האירוח ומודה על הפתיח.

חיים געש: אני מזדהה לחלוטין עם האמרה, שהגיע הזמן שנדע מי אחראי על מה.

חיים געש: אנו הולכים אחורה עד הקמת הוועד הלאומי, שאז נקבעו דפוסי העבודה שבין השלטון המרכזי היהודי ובין הרשויות.

חיים געש: לאחר הקמת המדינה דפוסי ההתנהגות האלה נמשכו, כך שהשלטון המרכזי רואה ברשויות קבלני ביצוע של חוקים שהמדינה העבירה ומטילה על הרשויות.

חיים געש: אני לא אלך רחוק, אני לא רוצה להיות ג'וליאני, למרות שזה לא רע שתהיה לי משטרה משלי והפרשים ילוו אותי בכניסה לבית העירייה.

משה שרוני: בינתיים יש ראשי ערים שצריכים לשלם מכיסם על אבטחה, וזה לא טוב.

חיים געש: זה חלק מהבעיה.

חיים געש: אנחנו באנו לפה כדי לדון בנושא הרווחה.

חיים געש: הנושא של הרווחה מקורו בחוק הסעד משנת 1958.

חיים געש: אנחנו רוצים לנסות לשנות ולקדם עד כמה שניתן חקיקה מעודכנת ונכונה לימנו אלו, שמשנה את השם של חוק הסעד לשירותי רווחה ושירותים חברתיים.

חיים געש: אני יודע שנעשית עבודה במשרד רווחה, אבל מאחר וכל עשרה חודשים מתחלף מנכ"ל משרד רווחה ושלוש שנים מדינה יכולה להיות גם בלי שר רווחה אז גם אין מי שיקדם את החוק.

חיים געש: בהנחה שהכנסת היא יותר יציבה ומשרתת 4 שנים, התפקיד שלך הוא לנסות לדחוף את חוק הסעד וחוק הרווחה החדש, ובמסגרתו לקבוע מה הוא סל השירותים שתושב של מדינת ישראל - לא משנה אם הוא גר בכפר, בקיבוץ או בעיר - מקבל.

חיים געש: כנגזרת מזה לגזור את התקנים.

חיים געש: נכון לעכשיו אנו מעריכים את התקנים החסרים בשלטון המקומי בין 700 ל-1,000.

חיים געש: מאחר ואין הגדרה לסל השירותים המינימאלי, קשה מאוד לכמת את זה.

חיים געש: כבר עכשיו אנו עם עובדים שאינם מתוקננים, כי הצורך בשטח הוא לתת מענה לצרכים של אנשים.

חיים געש: אני אתן מספר דוגמאות.

חיים געש: יש לנו שירות שנקרא: ליווי לקשישים עריריים לחולי דיאליזה.

חיים געש: זה מצריך כוח אדם.

חיים געש: התקנים נקבעו לפני הרבה זמן.

חיים געש: אצלי במקרה אחוז הקשישים הוא גבוה מהממוצע הארצי, ולכן אני צריך על חשבון הארנונה לבצע את הדברים.

חיים געש: יש צורך למסד את החוק הזה בחוק חדש, מאורגן ומוסדר, שמתאים גם לרוח הזמן וגם למה שחווינו לאחרונה.

חיים געש: במלחמת לבנון השנייה ראינו מי עמד ונתן את השירותים, ואנו רואים גם מה שקורה עכשיו בשדרות ובעוטף עזה.

חיים געש: אנו צריכים את הסיוע של הוועדה לנסות לקדם חוק חדש, משוכלל ומודרני.

חיים געש: אם הדבר הזה ילך קדימה, אז כל הדברים יכולים להיכלל בו ולהיגזר ממנו.

חיים געש: לאחרונה קיימנו סדרה של פגישות עבודה עם השר החדש ועם המנכ"ל החדש על סט שלם של דברים, החל מדברים טכניים של מי יטפל בעיוורים ובחרשים, האם זה הביטוח הלאומי או לשכות הרווחה, ועד שאלת חוק הסיעוד.

חיים געש: אין ספק, שאם תהיה חקיקה ראשית, נכונה ומותאמת לחיינו, אפשר יהיה לגזור ממנה את סל השירותים החברתיים, לתקנן אותו וללכת קדימה.

שושנה חרחס: אני מנהלת אגף שירותים חברתיים בעיריית תל אביב יפו, ומייצגת את השלטון המקומי במועצה ארצית לשיקום נכי נפש.

שושנה חרחס: אני רוצה להצביע על מצב בלתי אפשרי שקיים בשנים האחרונות.

שושנה חרחס: החקיקה התפתחה מאוד, ובמקביל לא ניתנו משאבים לביצוע אותה חקיקה.

שושנה חרחס: החקיקה היום חלה על כל האוכלוסייה.

שושנה חרחס: גם אוכלוסייה במעמד סוציו-אקונומי גבוה זכאית לקבל שירותים על פי חוק.

שושנה חרחס: בכל הנוסחאות של משרד הרווחה המרכיב הסוציו-אקונומי הוא מרכיב מאוד משמעותי בחלוקת המשאבים.

שושנה חרחס: רף הכניסה לשירותי סיעוד הוא גבוה.

שושנה חרחס: נכנסים קשישים שבשנים שקדמו לחוק הסיעוד כלל לא היו מטופלים בשירותי רווחה, והיום הם מטופלים.

שושנה חרחס: אני מדברת על חוק החוסים, שמכניס לטיפול שלנו קשישים במצבי סיכון חסרי ישע.

שושנה חרחס: לעיתים אנו מדברים על אנשים עמידים ביותר, מיליונרים, שלא מודעים למצבם, וכאשר מודיעים לנו שהם נמצאים במצב סיכון וחשופים להזנחה, אנו מתערבים.

שושנה חרחס: לעיתים מנהלי בנקים מצלצלים ואומרים: הגיע קשיש עם מישהו שרוצה להוציא ממנו כספים.

שושנה חרחס: כל הנושא של גירושין ומשמורת ילדים, גם הוא מטופל על ידנו.

שושנה חרחס: אנו יודעים שבקרב אוכלוסייה במעמד סוציו-אקונומי גבוה שיעור הגירושים הוא יותר גבוה.

שושנה חרחס: אנשים באים מול פקידי הסעד לסדרי דין עם מיטב עורכי הדין כנגד פקידי הסעד, שצריכים להיות במיומנות מקצועית גבוהה ביותר כדי להגן על טובתו של הקטין שנמצא במרכז הקונפליקט בין ההורים.

שושנה חרחס: זאת אוכלוסייה ממעמד גבוה מאוד.

שושנה חרחס: אין כלל התייחסות לכך שאנו צריכים לתת גם לה שירותים.

שושנה חרחס: אני אאזכר את הנושא של נכי נפש, ואת הנושא של אלימות במשפחה.

שושנה חרחס: הנושא של אלימות הוא נושא חדש.

שושנה חרחס: בשנים האחרונות התפתחה גם אלימות במצב של זקנה.

שושנה חרחס: עד עכשיו לא האמינו שיהודי יכול להתעלל או להזניח את הוריו.

שושנה חרחס: היום ישנם מקרים רבים, בהם אנו נדרשים להתערב.

שושנה חרחס: אני אתן דוגמא מעיריית תל אביב.

שושנה חרחס: אנחנו פנינו לבית המשפט במקרה של בן דוקטור, שהזניח את אביו בצורה מזעזעת.

שושנה חרחס: הבן טען שהאבא מטופל היטב כי הוא רצה לשמור על הרכוש הרב, ואנו היינו צריכים לבוא לבית המשפט עם התמונות שצילמנו, שהראו לבית המשפט את המצוקה.

שושנה חרחס: מדובר באדם מאוד עמיד מאזור כיכר המדינה.

שושנה חרחס: גם לאלה אנו צריכים לתת שירותים.

שושנה חרחס: אנחנו מאוד חרדים לרפורמה שעומדת לעבור בנושא שירותי בריאות הנפש האמבולטוריים לקופות החולים.

שושנה חרחס: גם היום השירותים שניתנים על ידי משרד הבריאות רחוקים מאוד מלהשביע את רצוננו.

שושנה חרחס: אנשים שאינם מטופלים מגיעים אלינו.

שושנה חרחס: הציבור אינו מכיר את שר הבריאות או את הפסיכיאטר המחוזי.

שושנה חרחס: הוא מכיר את ראש העיר שלו.

שושנה חרחס: הוא פונה לראש העיר כאשר יש לו מטרד של שכן, או כאשר מישהו שהוא דואג לו מתנהג בצורה שאינה מותאמת למציאות.

שושנה חרחס: אנחנו העובדים הסוציאליים, בלי כלים, בלי כוח אדם, בלי שאיש נתן לנו את המנדט, חייבים לפתור את הבעיה כי ראש העיר חייב לתת תשובה לתושבים שלו והם צריכים להיות מרוצים מהשירותים שניתנים על ידו.

שושנה חרחס: השלטון המקומי אחראי לשירותי הרווחה.

שושנה חרחס: כיוון שיש לנו ניסיון מר מחוק הסיעוד.

שושנה חרחס: בחוק הסיעוד נקבע שהפיקוח ייעשה על ידי אחיות בתי החולים ועל ידי העובדים הסוציאליים, כאשר בפועל כמעט כל הפיקוח נעשה על ידי העובדים הסוציאליים מבלי שניתנו משאבים.

שושנה חרחס: אנחנו יודעים שכאשר קופות החולים יפריטו את השירות, אנשים יגיעו אלינו.

שושנה חרחס: הם לא יצליחו לתפקד בקהילה ללא סל שירותים, ללא רשת שירותים מפותחת בקהילה, והם ייפלו עלינו ויורידו את איכות החיים של תושבי הערים.

שושנה חרחס: הם יסתובבו ברחובות, יציקו ויטרידו.

שושנה חרחס: גם הם עצמם יהיו חשופים לסיכון.

שושנה חרחס: אני רוצה להתריע על זה.

שושנה חרחס: אני חושבת, שזה מבורך שמנסים לקדם את החוק מחדש.

שושנה חרחס: חוק שירותי הסעד משנת 1958 כבר לא רלוונטי, ואני מאחלת לכל העוסקים בזה בהצלחה.

שושנה חרחס: אנחנו כמובן נתמוך בזה.

ציפי לפלר: אני מאגף הרווחה בעיריית ירושלים.

ציפי לפלר: אני מסכימה עם כל מה שנאמר.

ציפי לפלר: אני רוצה להתמקד בנושא נוסף, הפרטת שירותי הרווחה.

ציפי לפלר: חלק גדול מהשירותים היום מופרטים.

ציפי לפלר: משרד הרווחה יוצא במכרזים והשירותים מופעלים על ידי עמותות, מלכ"רים או ארגונים פרטיים עסקיים, או שהרשות המקומית יוצאת לאותם מכרזים.

ציפי לפלר: אני רואה ששירותי הרווחה נמצאים בסכנת התמוטטות בעקבות המגמה הזאת.

ציפי לפלר: העמותות נדרשות להביא הרבה מאוד משאבים למען מתן השירות הבסיסי, בין אם זה פנימיות, מסגרות בקהילה לכלל האוכלוסייה.

ציפי לפלר: העמותות נדרשות להביא משאבים.

ציפי לפלר: זה אומר שיתמודד רק מי שיש לו כספים, חברות כלכליות או כאלה שירוויחו את הכספים על חשבון האוכלוסייה.

ציפי לפלר: התעריפים שהמשרד קובע הם לא מספקים, הם לא מספיקים לתת את השירות ההולם.

ציפי לפלר: היום משרד הרווחה מציע משאבים שונים בתחומים שונים להפעיל תוכניות שונות.

ציפי לפלר: אין כוח אדם בתוך לשכות הרווחה שיוכל ליזום, לתכנן, לפקח ולבקר.

ציפי לפלר: היום בירושלים יש קרוב ל-800 עמותות העוסקות בתחומי הרווחה.

ציפי לפלר: אין לאף אחד שליטה, פיקוח או בקרה על זה.

ציפי לפלר: המכרזים משווקים את העבודה.

ציפי לפלר: אני בעד מכרזים, ואני חושבת שזה מאפשר תחרות הוגנת.

ציפי לפלר: החוק קובע שכל חוזה בסך 15,000 שקלים שנחתם עם מלכ"ר או עמותה, מחייב חתימה של היועץ המשפטי של עיריית ירושלים.

ציפי לפלר: אני בהכשרתי עובדת סוציאלית, וכך גם כל העובדים שלנו.

ציפי לפלר: היום אנו נדרשים לידע בכתיבת מכרזים ובכלכלה.

ציפי לפלר: אנחנו נדרשים לתת מענים משפטיים בכל התחומים: מילדים ועד הקשישים.

ציפי לפלר: ההופעה של העובדים הסוציאליים היא מול עורכי דין.

ציפי לפלר: אנחנו עובדים סוציאליים ולא עורכי דין.

ציפי לפלר: בירושלים אנו מטפלים בלמעלה מ-4,000 ילדים בסיכון, כאשר אנו יודעים שיש מעל 20,000 כאלה.

ציפי לפלר: היכולת שלנו לטפל במאסה הזאת היא כמעט בלתי אפשרית, גם מבחינה תקציבית, גם מבחינת כוח אדם וגם מבחינת הכשרות.

ציפי לפלר: כאשר נודע לי נושא הדיון היום, אמרתי שאחד הדברים שאני מצפה מהכנסת ומהשלטון המקומי, הוא לעצור את זה כדי למנוע את התמוטטות שירותי הרווחה במדינה.

רחל וידל: חלק מן הרשויות היו רשויות במשבר ונכנסו לתוכניות הבראה, ואז גם באותם מקרים שניתנה תוספת כוח אדם על חשבון הרשות היא נאלצה לשלוח את האנשים הביתה.

רחל וידל: אני מצטרפת לכל מה שנאמר.

רחל וידל: היום אנו מקבלים 200 פניות חדשות כל שבוע בנושא של חוק הסיעוד.

רחל וידל: אנו מקבלים בממוצע 450 משפחות חדשות בכל חודש, כאשר חלקן הגדול נכנסות לתהליך טיפול.

רחל וידל: כל זה נעשה ללא כוח אדם.

רחל וידל: משרד הרווחה יצא עם תוכנית שכולנו אמצנו: עם הפנים לקהילה.

רחל וידל: זו תוכנית שמטרתה להמיר מכסות של הוצאת ילדים מהבית לטובת פיתוח שירותים בקהילה.

רחל וידל: אנחנו חשבנו שזה נכון לעשות את זה, ואמצנו את זה.

רחל וידל: זה לא בא עם תקציבים וכוח אדם.

רחל וידל: זה לא בא עם ציוד, מבנים והסעות.

רחל וידל: זה אומר שהרשות המקומית יכולה או לומר שאין לה ואז היא לא הולכת עם מדיניות המשרד, או לנסות לגייס מפה ומשם ולא לממש את זה כמו שצריך.

רחל וידל: אם אנו מקבלים נושא, הוא חייב להיות כולו בהפעלה שלנו.

רחל וידל: לא מקיימים בקרה ומעקב, וזה חבל.

תמי ברשטר: אני רוצה להתייחס לתנאים בהם עובדים העובדים הסוציאליים.

תמי ברשטר: רבות ממחלקות שירותי הרווחה בארץ ממוקמות במבנים מוזנחים.

תמי ברשטר: אנחנו בשנת 2007 גרים בצריף.

תמי ברשטר: אני יודעת עוד על הרבה מחלקות כאלה שנמצאות בתנאים בלתי סבירים.

תמי ברשטר: זה מגביר את האלימות בתוך המחלקה מצד הפונים, כיוון שאנשים מתייחסים למקום בהתאם.

תמי ברשטר: במשרד הרווחה יש סכום של 560,000 שקלים לכל המחלקות בארץ, לשיפוץ ובינוי מחלקות חדשות.

תמי ברשטר: מה הציפייה?

תמי ברשטר: האם הציפייה שהרשות המקומית תקים את המבנים?

תמי ברשטר: האם זה שירות שחייב השלטון המקומי לתת או גם השלטון המרכזי?

תמי ברשטר: אנחנו היום נמצאים בתנאים לא תנאים.

תמי ברשטר: גם המבנים של שירותי הרווחה, כמו מועדוניות ומועדוני קשישים, לא מטופלים.

תמי ברשטר: אין אמירה מי אחראי לזה.

תמי ברשטר: הרשות המקומית צריכה להקים את המועדוניות.

תמי ברשטר: אין תקציב שיפוץ קיץ למועדוניות או למועדוני קשישים.

ציפי לפלר: אין גם תקציב למבנים.

תמי ברשטר: נוסיף לזה את כל העניין של מחשוב.

תמי ברשטר: אני מכירה מחלקות שאין להן מחשבים.

תמי ברשטר: אפילו שומר, המחויב לעמוד בכניסה לשירותי הרווחה, ממומן במלואו על ידי הרשות המקומית.

ציפי לפלר: במידה והוא קיים.

תמי ברשטר: התנאים האלה שבהם העובדים הסוציאליים צריכים לעבוד לא מותאמים לתקופה שבה אנו נמצאים.

תמי ברשטר: הם מעמידים את העובד הסוציאלי בסיכון, ואנו עדים לזה.

אירית הופמן: אני מעיריית ירושלים.

אירית הופמן: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות נוספות.

אירית הופמן: דיברו כאן על נושא המכרזים.

אירית הופמן: בתחומים רבים משרד הרווחה הוא זה שמפרסם מכרזים בתחומים השונים.

אירית הופמן: היות והרשות לא זאת שיכולה לפרסם את המכרזים ולא מעורבת בכל התהליך, אין כאן תכנון עירוני בהתאם לצרכים של הרשות הספציפית.

אירית הופמן: זה יכול להביא לעודף של שירותים, וכמובן לקריסה של עמותות כתוצאה מכך.

אירית הופמן: זה לא נבדק בהתאם לצרכים החסרים.

אירית הופמן: המשרד יוצא למכרזים, ואז יש הרבה עמותות שנכנסות למכרז.

אירית הופמן: אין שום תכנון עירוני, אין חשיבה אסטרטגית של הרשות עצמה.

אירית הופמן: בעיני, זו נקודה מאוד בעייתית.

אירית הופמן: דבר נוסף, הוא עניין הארנונה.

אירית הופמן: בהתאם להנחיות של משרד הפנים, העמותות מחויבות בתשלומי הארנונה.

אירית הופמן: זה התחיל בשנת 2000.

אירית הופמן: כל הנושא הזה לא נלקח בחשבון מבחינת משרד הרווחה כאשר הוא עובד על תקצוב המכסות.

אירית הופמן: אנו רואים שהרבה עמותות מחויבות היום לשלם ארנונה, ונמצאות במצוקה כלכלית.

משה שרוני: יש עמותות לצורכי רווח, והן צריכות לשלם.

אירית הופמן: אני מדברת על מלכ"רים.

אירית הופמן: בירושלים יש 102 דירות, בהן גרים אנשים עם מוגבלויות.

אירית הופמן: העמותות שדואגות לדירות האלה צריכות לשלם ארנונה על כל הדירות.

אירית הופמן: אנו מדברים על מלכ"רים ולא על עסקים או על עמותות למטרות רווח.

יהודית גלנץ: אני רוצה לומר משהו כללי יותר, ולא לגעת בנקודות ספציפיות.

יהודית גלנץ: אני הייתי מפנה בקשה לוועדה הזאת, שתשים את שירותי הרווחה ברשויות המקומיות בסדר עדיפות גבוה.

יהודית גלנץ: כל הדברים שהועלו פה מצביעים על מצב של הזנחה פושעת של מה שקורה במחלקות לשירותים חברתיים.

יהודית גלנץ: על המחלקות מוטלות תפקידים יותר ויותר מקצועיים.

יהודית גלנץ: יותר ויותר נדרשת התמחות מצד אחד, ומצד שני המשאבים וההשקעה לא תואמים.

יהודית גלנץ: אנשים עובדים בתנאים בלתי סבירים.

יהודית גלנץ: אני מקווה, שהשינוי בחקיקה ישליך על כל התחומים.

יהודית גלנץ: כרגע הדברים הם אקוטיים, הם בלתי נסבלים.

יהודית גלנץ: אני לא מדברת על תוספת תקנים, אלא על שינוי מהותי ברור בנושא התקינה.

יהודית גלנץ: צריך שתהיה נוסחה או קריטריון ברור.

יהודית גלנץ: שנים מדברים על זה, אבל לא נעשה שום דבר.

יהודית גלנץ: אני רוצה לחזור ולומר שישנה בעיה עם המבנים, עם אמצעים בסיסיים לעבודה.

יהודית גלנץ: נושא נוסף שלא עלה פה, הוא הנושא של המלחמה בעוני.

יהודית גלנץ: כל שנה אנו מדברים על זה אחרי הדוח שיוצא מביטוח לאומי.

יהודית גלנץ: השנה לא חל גידול באחוזי העוני, אבל צריכה להיות מדיניות של מלחמה מובהקת בנושא של העוני.

יהודית גלנץ: אני לא יודעת לפרט איך ומה, אבל הוועדה הזאת צריכה לקחת על עצמה קידום של כל הנושאים שמעסיקים את המחלקות לרווחה, וגם את המדיניות החברתית בכלל במדינה.

אלי בניאס: אני מבקש לומר אמירה כללית.

אלי בניאס: ב-20 שנים נושא הרווחה במשרד עבר תהפוכות.

אלי בניאס: עברתי הרבה שרים ומנכ"לים.

אלי בניאס: כל פעם המדיניות משתנה.

אלי בניאס: לשמחתנו, הפקידות נשארת יציבה.

אלי בניאס: אני מצפה וקורא לוועדה, שאולי עכשיו כשיש שר חדש ומנכ"ל יראו את נושא הרווחה בצורה שונה.

אלי בניאס: התקדמנו המון במצב החקיקה בתחום.

אלי בניאס: אי אפשר להשוות את שירותי הרווחה של היום לאלה שהיו קיימים לפני 20 שנה.

אלי בניאס: במדרש נאמר: על שלושה דברים העולם עומד: התורה, העבודה וגמילות חסדים.

אלי בניאס: לצערי, את העבודה לקחו מאיתנו והשאירו רק את גמילות החסדים.

אלי בניאס: אני רוצה שלא נראה את המחזות של אנשים מול בתי תמחוי מבקשים לחם.

אלי בניאס: אני רוצה שיראו את ההתפתחות של שירותי הרווחה ויביאו אותם גם לאוכלוסייה ברמה בינונית, כדי שלא תגיע גם היא למעגל העוני.

אלי בניאס: צריך להיות שינוי תפיסה.

אלי בניאס: אשתי מורה, והיא יודעת שבכיתה שלה צריכים להיות עד 40 ילדים.

אלי בניאס: אם יש 42 ילדים, פותחים עוד כיתה.

אלי בניאס: עובד סוציאלי צריך לדעת בכמה אנשים הוא חייב לטפל, כדי לא להגיע למצב בו הוא מטפל ב-500 קשישים.

ציפי לפלר: זה הדבר הכי גמיש.

אלי בניאס: אני מקווה, שיהיה שינוי בתקינה, באווירה ובהקצאת המשאבים, כדי שאיכות החיים במדינת ישראל תשתפר.

אברהם אבגי: אני מנהל אגף רווחה בעיריית אופקים.

אברהם אבגי: אנחנו בתהליך הבראה מספר 3.

אברהם אבגי: אצלנו יש תקנים קיימים שלא מאוישים בגלל תהליך ההבראה.

אברהם אבגי: זה דבר מאוד חמור.

אברהם אבגי: אנחנו כבר שנתיים ללא פקידת סעד לחוק הנוער וללא עובד סמים.

אברהם אבגי: גם עובד שיקום אסירים בדרך לעזיבה.

אברהם אבגי: פקיד סעד לסדר הדין גם כן עומד לעזוב בגלל העומס.

אברהם אבגי: גם כאשר יש תקנים, לא מאפשרים לנו לעבוד.

אברהם אבגי: חבריי דיברו על תהליך קריסה.

אברהם אבגי: אצלנו יש כבר קריסה.

אברהם אבגי: זה שאנו נמצאים בבניין ונושמים לא אומר כלום.

אברהם אבגי: אנחנו כבר קרסנו מזמן.

אברהם אבגי: אני מציע לוועדה, לבקר מספר מחלקות ולבדוק את העניין.

אברהם אבגי: בנוגע לעוני - זו בושה שחלק גדול מהזמן אנשים באים ומבקשים לתת להם מזון.

אברהם אבגי: אנשים כבר לא מתביישים.

שושנה חרחס: רציתי לדבר על נושא נוסף.

שושנה חרחס: בשנים האחרונות חווינו שורה של מעשי טרור.

שושנה חרחס: ידוע לכל שהעובדים הסוציאליים של הרשויות המקומיות הם החיילים בשטח בזמן פיגוע ובזמן אסונות המונים למיניהם, כולל עכשיו בשדרות.

שושנה חרחס: בעיריית תל אביב אנחנו נערכנו לסייע, ושלחנו צוות רב מקצועי.

שושנה חרחס: עכשיו הקימו עיר אוהלים בתל אביב ומארחים משפחות.

שושנה חרחס: העובדים הסוציאליים עובדים בזמן פיגוע בשטח, מטפלים באנשים במצב של טראומה.

שושנה חרחס: בנוסף, העובדים הסוציאליים מקיימים ביקורי בית בבתים כדי למצוא אנשים שנחשפו למראות, כדי שלא תתפתח תופעה של פוסט טראומה.

שושנה חרחס: אנו עובדים באבו כביר, ובמצבים הקשים ביותר תומכים במשפחות.

שושנה חרחס: אנו מלווים את המשפחות לפעמים שנים אחרי פיגועים, כי הם בקהילה ואנו חיים איתם.

שושנה חרחס: כל זה לא מקבל שום ביטוי על ידי תוספת כוח אדם.

שושנה חרחס: הגיע הזמן לראות גם את זה.

שושנה חרחס: לצערנו, אנו חווים הרבה אירועים ואנו החיילים.

ישראל אבן זהב: אני כצרכן של שירותי הרווחה ראיתי במספר מקומות תנאי נגישות לא נאותים.

ישראל אבן זהב: הרבה אנשים נכים או קשישים שצריכים להגיע לשירותי הרווחה, לא יכולים לעשות זאת בגלל תנאי נגישות לא נאותים.

ישראל אבן זהב: זה דבר חשוב, כי ללא נגישות לא יוכלו לבקר בשירותי הרווחה.

ציפי לפלר: זו עבירה על החוק.

ישראל אבן זהב: בעיר שלי חידשו את שירותי הרווחה, אבל אחת העובדות הסוציאליות קיבלה אירוע מוחי ולא יכלה לחזור לעבודה בגלל מעלית לא תקנית.

ישראל אבן זהב: זו נקודה מאוד חשובה.

ישראל אבן זהב: צריך להקפיד שהמחלקות האלה יהיו נגישות לכולם.

חיים געש: אני חושב שקיבלת תמונה.

חיים געש: אם אתה בוחן את הדברים, אתה רואה שיש רשויות בהן בין שליש למחצית מן התקציב שלהם הולך לשירותים חברתיים כאשר המקורות העצמיים הם לפי שיעור המצ'ינג.

חיים געש: זאת התמונה.

אהובה קרקובר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

אהובה קרקובר: חלק מהדברים הועלו פה.

אהובה קרקובר: המשרד עובד על שינוי לחוק שירותי הסעד, עם חשיבה על סל שירותים.

אהובה קרקובר: תוך כדי הבנייה של סל השירותים צריך להתייחס לשני דברים.

אהובה קרקובר: אלו הם הדברים שצריכים לעבור אלינו מהמוסד לביטוח הלאומי, שהם בעצם גמלה.

אהובה קרקובר: זה מתן כסף כדי לקבל שירות לאדם נזקק.

אהובה קרקובר: לא כל דבר שהיום שירותי הרווחה מתמודדים איתו, הם צריכים להמשיך ולהתמודד איתם.

אהובה קרקובר: ייתכן שיש דברים שהיה צריך למצוא להם עיגונים במערכת הסוציאלית של הגמלאות והקצבאות של הביטוח הלאומי.

אהובה קרקובר: המשרד היום הולך להליך אחר.

אהובה קרקובר: בעבר הרבה חוקים חוקקו מבלי להתייחס לצד של כוח האדם.

אהובה קרקובר: ההנחה היתה שהרשויות המקומיות מספיק חזקות והן תסדרנה.

אהובה קרקובר: הקושי הגדול, שהרבה פעמים בכנסת עוברים חוקים ללא תוספת כוח אדם.

אהובה קרקובר: לא הייתי אומרת לעצור חוקים חדשים, אלא לשלב כחלק מעלות החוק את כוח האדם.

משה שרוני: אני לא יכול להבין, איך במדינת ישראל התקציב השנתי של המשרד שלך הוא 4 מיליארד ו-300,000,000 שקלים.

משה שרוני: אני לא תופס את זה.

משה שרוני: אם לא יהיה שינוי מהותי בתקציב הרווחה, אנו יכולים לדבר כאן לקירות.

משה שרוני: כל כך הרבה שנים לא היה שר רווחה, ובגלל זה הרבה דברים לא נעשו.

משה שרוני: זה כמו כדור שלג.

משה שרוני: ממשלת ישראל צריכה לדעת שאנו הגענו לכמות אנשים עניים כמו שאף פעם לא היתה.

משה שרוני: אי אפשר לתקן הכל ביום אחד, אבל צריכה להיות תוכנית תלת שנתית כדי שנדע כמה התקדמנו בכל תקופה.

משה שרוני: אנו יכולים לדבר על עוני ועל אלימות כל הזמן, אבל אם לא ישנו את הקונספציה לגבי שירותי רווחה לאף אחד אין זכות דיבור בנושא הרווחה, גם לא לראש הממשלה.

משה שרוני: לא יכול להיות שבמשרד הרווחה חסרים מעל 250 תקנים של עובדי סוציאליים ועובדי פיקוח.

משה שרוני: אין במשרד הרווחה פיקוח על כל מוסדותיו.

משה שרוני: שאף אחד לא ישכנע אותי שהכל טוב.

משה שרוני: אין פיקוח על כל מוסדות הרווחה.

משה שרוני: אין פיקוח על כל אלה שזכו במכרזים.

משה שרוני: אי אפשר לעשות הפרטה מבלי שיהיה פיקוח.

משה שרוני: הפרטה זה הסוד של המדינה.

משה שרוני: לא יכול להיות שכל משרד עושה הפרטה ומסיים את העבודה.

משה שרוני: זו הבעיה המרכזית במדינת ישראל.

משה שרוני: יו"ר השלטון המקומי צריך להגיד לממשלת ישראל, שהשלטון המקומי לא מסוגל לשאת על הגב את שירותי הרווחה.

משה שרוני: זה תפקיד של המדינה.

משה שרוני: שאף אחד לא יתנער.

משה שרוני: יש אלימות, יש דברים שאף פעם לא היו.

משה שרוני: הגענו למצב שכל אחד אומר: מה אפשר לעשות, אין תקציב.

משה שרוני: יש תקציב.

משה שרוני: יש למעלה ממאה מיליארד רזרבה.

משה שרוני: הבעיה העיקרית היא הממשל.

משה שרוני: כל פעם יש בחירות, ובא שר חדש.

משה שרוני: הפקידות היא זו שקובעת את המדיניות.

משה שרוני: לא יכול להיות שמשרד האוצר ינהל את המכרזים של כל המשרדים.

משה שרוני: לא יכול להיות שנותנים תקציב קשיח, ואז האוצר מקבל בסוף השנה עשרות מיליארדים בחזרה.

משה שרוני: המחוקקים צריכים לשבת ולתת את הדעת לנושאים האלה, ולחשוב על שינוי מהותי.

משה שרוני: אם לא נעשה את השינוי הזה, אנו יכולים לדבר ימים ולילות ולא יקרה שום דבר.

משה שרוני: נושא הרווחה במדינת ישראל הגיע מתחת לשטיח.

משה שרוני: השלטון המרכזי צריך להיות מעורה בנושא הזה בצורה רצינית ביותר.

משה שרוני: אפשר לשנות.

משה שרוני: אף אחד לא יכול להגיד שלא.

משה שרוני: לא יכול להיות שבעיריות אין מספיק עובדים סוציאליים.

משה שרוני: לא יכול להיות שהנגישות לעובד הסוציאלי היא לא מקובלת וסבירה.

משה שרוני: רוב הלשכות נמצאות במבנים ישנים.

משה שרוני: צריכים להגיד עד כאן.

משה שרוני: נושא הביטחון חשוב מאוד, אבל נושא הרווחה לא פחות חשוב.

משה שרוני: בנושא הזה השלטון המקומי צריך לתת את הדעת בצורה רצינית ביותר.

משה שרוני: אפשר לשנות גם שלטון מרכזי.

משה שרוני: אין דבר כזה שאי אפשר לשנות.

משה שרוני: כולנו יחד צריכים לפעול: השלטון המקומי, חברי כנסת המחוקקים והשר.

משה שרוני: לשר החדש יש רצון, אבל עם רצון לא עושים שום דבר.

משה שרוני: אמרתי לשר הרווחה: אם לא תקבל עוד שני מיליארד כרגע, לא יהיה שום שינוי.

משה שרוני: צריך להיות שינוי מהותי, ואני אעשה את כל המאמצים לשכנע את יתר הסיעות שנושא הרווחה צריך להיות נושא אחד וחצי.

משה שרוני: נושא ראשון זה הביטחון, ונושא אחד וחצי זה הרווחה.

משה שרוני: אם לא יהיה שינוי מהותי, נדבר על העוני והאלימות ולא ייצא שום דבר.

משה שרוני: אני מקווה שכולנו נרכז את כל המאמצים לשינוי התפיסה בנושא הרווחה.

משה שרוני: בל נשכר שקיבלנו 1,100,000 עולים חדשים לפני 12 שנים, שהם מהווים את האחוז הכי גבוה של נצרכים בשירותי הרווחה.

משה שרוני: מה קורה?

משה שרוני: אין פיזור שווה בכל המקומות.

משה שרוני: בחיפה יש אחוז גבוה.

משה שרוני: ירושלים ידועה כעיר ענייה.

משה שרוני: יש אנשים שחושבים שהתורה יותר חשובה מאשר ללכת לעבוד.

משה שרוני: אני חושב שהשלטון המקומי צריך לתת את דעתו לדברים.

משה שרוני: צריך להיות שינוי תפיסה בנושא.

משה שרוני: אני רוצה לסכם את הישיבה.

משה שרוני: ביום מיוחד זה בו מציינת הכנסת את יום השלטון המקומי אבקש להעלות על נס את פעילות

משה שרוני: כם החשובה והמבורכת בקרב האוכלוסייה הנזקקת, למרות המחסור החמור בתקנים ובתקציבים.

משה שרוני: מרבית הנושאים שעלו בדיון נמצאים על שולחן הוועדה ונדונים בה: נוער בסיכון, מצב שירותי הרווחה ברשויות, הטיפול בקשישים ועוד.