ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 206, 2007-05-29 10:30

מיכאל מלכיאור: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, אנחנו לא עושים מספיק את חובותינו, ומפילים יותר ויותר חובות על השלטון המקומי, בלי להגיד מאיפה יגיעו האמצעים, התקציביים, והיכולת למלא את זה.

מיכאל מלכיאור: לכן, כאשר קיבלתי בקשה לישיבה חגיגית אמרתי שנעשה את זה "חגיגית, חגיגית", אבל נדבר תכלס על נושא תקצוב הרשויות המקומיות של חינוך, ואם אפשר להוסיף גם לזה תרבות וספורט.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שזה יהיה פתח של דיון, שאני מתכוון להמשיך אותו לא רק בדיון היום הזה, וזאת בכדי שנוכל להגיע ולגבש ביחד הסדרים חדשים.

מיכאל מלכיאור: אם הממשלה לא עושה את זה, אז אולי זה התפקיד שלנו ככנסת.

מיכאל מלכיאור: כלומר, הסדרים חדשים בין היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: לנו כמחוקקים יש תפקיד מיוחד בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אני אמרתי את זה לנציגי השלטון המקומי, והם יכולים לנהל את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מעוניין בדיון הזה.

מיכאל מלכיאור: לקחו לנו את חברי הוועדה שהם בדרך כלל מאוד פעילים.

מיכאל מלכיאור: יש לנו ממוצע השתתפות של שבעה חברי ועדה, משום מה הם לא הגיעו לישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שזה בגלל שאתם עושים דיונים מקבילים בכל שאר הוועדות, או שזה משום שאנשים עדיין ישנים עוד מקרבות הלילה.

מיכאל מלכיאור: המסקנות שאנחנו נקבל פה, נמשיך איתן את הדיונים הבאים כדי להגיע להסדר חדש ביחסים בין השלטון המרכזי והשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: התבקשנו לאפשר קודם לשלטון המקומי להציג לנו מצגת יחסית קצרה.

יעקב אגמון: ראשי הערים מפוזרים בוועדות השונות.

יעקב אגמון: מכל מקום, אני רוצה להודות לך על זה שנענית לכנס את הוועדה.

יעקב אגמון: רצינו גם להודות לך שנתת לנו להציע את הנושא, ולקבוע את סדר היום ביום הזה.

יעקב אגמון: אני נאחז באמירה שלך האומרת שזה לא יהיה דיון תיאורטי, אלא אם הוועדה תשתכנע שפה מדובר על קיצוץ משמעותי כזה, יכול להיות שזה ייכנס לסדר יומה של הוועדה גם בהמשך.

מיכאל מלכיאור: ראש עיריית מודיעין, בבקשה.

משה ספקטור: כמו חבריי גם אני רוצה להגיד תודה רבה על האפשרות שנתתם לנו להופיע כאן.

משה ספקטור: אמרת שחסרים לך חברי כנסת, ואני רוצה לומר שאני אחד מאלה שהתקזזתי איתם, כי כאשר הם הגיעו לוועדה אחרת הקימו אותי, ולכן קמתי ועברתי לפה.

משה ספקטור: אין לי חיוב אישי, ואני נוהג בניקיון כפיים וביושר 14 שנה, אבל כנראה שהסדרן קיבל הנחייה שזה יום השלטון המקומי, ולכן הוא הקים אותי.

משה ספקטור: היתה מהומה, כולם צעקו.

משה ספקטור: בכל אופן, קמתי ועזבתי.

מיכאל מלכיאור: אתה תמיד רצוי.

משה ספקטור: אני שמח לבוא לוועדה, הייתי כאן לפני כמה ימים וגם אז אמרנו את דברנו, ואני אומר את זה גם היום.

משה ספקטור: קורים במדינה כמה דברים שמי שלא עוסק בהם יום יום לא מכיר אותם מקרוב, ולא מבין אותם.

משה ספקטור: יושבת לידי דפנה שהייתי ת.פ.

משה ספקטור: שלה הרבה שנים כשהיא היתה במחוז המרכז.

משה ספקטור: כשאני אצא - לא עכשיו - תשאלו אותה אם אנחנו נהגנו בסדר, אם עבדנו על-פי אמות המידה שמצפים מאיתנו.

משה ספקטור: כשבאים לכאן יש לי תחושה שכאילו כל השלטון המקומי שווה, ולכל הרשויות יש כאילו את אותן הבעיות.

משה ספקטור: אבל, זה בכלל לא נכון.

משה ספקטור: יש רשויות עשירות שיש להן כסף ויש להן תעשייה ומסחר, והתקציב שלהן מרשה להן לעשות הכול.

משה ספקטור: אבל, יש רשויות מקומיות שלא מסוגלות לעמוד במטלות, יש בהן הרבה ילדים, והבנייה שלהן היא מאוד מסיבית.

משה ספקטור: אחת הדוגמאות היא אנחנו.

משה ספקטור: למה שקורה אצלנו אין אח ורע לא במדינת ישראל, ואולי גם לא בעולם.

משה ספקטור: קצב הגידול שלנו הוא כזה גדול שאתמול עשיתי צעד שאף פעם לא נהגתי בו.

משה ספקטור: היתה אצלי ד"ר חנה ויניק - בחורה מקסימה שעוסקת במדעים, מחשבים וטכנולוגיה.

משה ספקטור: הם עשו אצלנו יום שנקרא "בנות".

משה ספקטור: כלומר, בנות למדעים וטכנולוגיות.

משה ספקטור: הם הסבירו לבנות כמה הן מסוגלות להגיע לכל דבר.

משה ספקטור: כשאני שמעתי את העידוד שהם נתנו להן, זה באיזשהו מקום כבר גירה אותי מידיי, ואמרתי לידידתי חנה: "חנה, בשביל מה באת אלינו היום בכלל?

משה ספקטור: שלוש וחצי שנים אני ראש העיר המאוחדת, ולא קיבלנו מכם לא מעבדה אחת לבנות האלה, ולא מחשבים חדשים.

משה ספקטור: לא קיבלנו שום דבר".

משה ספקטור: משום מה המדינה החליטה שנותנים לצפון ולנגב.

משה ספקטור: מבחינת המדינה הזאת, אנחנו בכלל לא קיימים.

משה ספקטור: אספו אתמול כל מיני אנשים מכל מיני מחלקות, ואני בטוח שיש להם מה לעשות במשרד החינוך.

משה ספקטור: אבל, הביאו את כולם.

משה ספקטור: הרגשתי שאני כמעט מתפוצץ.

משה ספקטור: היא הבינה את הרמז, והיא קמה הלכה.

משה ספקטור: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני מכיר אותך לא יום.

משה ספקטור: אני מבקש ממך באמת לא רק בשמי, אלא בשם כולנו, פעם אחת שיביאו אליכם נתונים כמה מעבדות, כמה מחשבים, כמה נתתם לכל עיר ועיר במדינת ישראל.

משה ספקטור: אתם תראו לבד שמקומות שהם בכלל לא מתפתחים כבר לא יודעים איפה לשים אותם.

משה ספקטור: אין מחסנים לשים אותם.

משה ספקטור: לעומת זאת, יש ערים שמשוועות לזה ולא מקבלות את מה שהן צריכות לקבל כחינוך לילדים.

משה ספקטור: תראו גם כמה כספים הורידו בחינוך מ-2001 עד 2006, גם את זה תראו, ואז תחברו את הכול יחד ותבינו.

משה ספקטור: אנחנו בונים עשרה בתי ספר בשנתיים, 27 גני ילדים כל שנה.

משה ספקטור: אדוני היושב ראש, משרד החינוך שנציגיו יושבים כאן - הוא קובע לפי קריטריונים שלו שאנחנו צריכים לקבל 15,000 מטר מבנים חדשים לחינוך, ונותנים לי רק 3,000.

משה ספקטור: אני שואל אותך, עם מה אני אבוא לתושבים או לילדים שבאים ללמוד?

משה ספקטור: האם אני אומר להם שלא קיבלנו תקציב, ושהמדינה לא עומדת בקריטריונים שהיא קבעה, וההסבר הוא שהאוצר לא מעביר תקציבים?

משה ספקטור: עם זה אני יכול לנהל את העיר?

משה ספקטור: מעבר לכל הדברים האלה, אני אומר שבעוד כמה ימים אני אעמוד בין חמש ערים נוספות שמקבלות פרס חינוך ראשון בארץ בחינוך.

מיכאל מלכיאור: זה במקום התקציבים.

משה ספקטור: במקום התקציבים.

משה ספקטור: 51% מתקציב העירייה - אין לזה אח ורע באף עירייה בארץ - אנחנו מקדישים לחינוך.

משה ספקטור: אפשר להגיד את כל הסיסמאות שאני מכיר כמו סוציו-אקונומי גבוה, סוציו-אקונומי נמוך.

משה ספקטור: אני וראש העיר בני ברק גובים בדיוק את אותה הארנונה מהתושבים שלנו.

משה ספקטור: בחוק אסור לנו לגבות אגורה אחת יותר.

משה ספקטור: אז מה זה משנה אם הוא סוציו-אקונומי 108?

משה ספקטור: מה עושים, איך אנחנו נותנים תשובות?

משה ספקטור: מאיפה אנחנו מקבלים מקורות כספיים?

משה ספקטור: לזה אין לנו תשובות.

משה ספקטור: במודיעין הגדולה והיפה יש 1,468 משפחות שמטופלות ברווחה, ואף אחד לא שואל אותי איך אני מטפל.

משה ספקטור: אין כסף גם לתת לזה, כי אני סוציו-אקונומי גבוה.

משה ספקטור: מצד אחד קוראים לנו גבוה, ארנונה אסור לנו לקחת, מההורים אסור לנו לגבות כי כך החליטה ועדת החינוך, ותגידו לי אתם מאיפה אני אקח כסף לחינוך?

משה ספקטור: אין לנו כלים עם מה לתת.

משה ספקטור: אדוני היושב ראש, אם תוכל לעזור לנו אני מאוד אודה לך.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה למקד את הדיון כי יש פה הרבה מאוד נושאים שונים שהעלתה.

מיכאל מלכיאור: אדי, אמר פה ראש עיריית מודיעין-מכבים-רעות, דבר שהוא נשמע באוזניי לפחות מאוד תמוה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נעשה דיון על זה.

מיכאל מלכיאור: אבל, מאחר וגם אתה פה אז אולי כדאי שתענה איך זה יכול להיות.

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שהוא צריך לפי קביעה של משרד החינוך לקבל 15,000 מטר של בינוי, והוא מקבל 3,000.

אדי הרשקוביץ: צריך לבדוק את זה.

אדי הרשקוביץ: יכול להיות שמר שי כנעני היה יכול לענות על המקום.

מיכאל מלכיאור: על הדבר הפרטני הזה שאולי הוא גם משקף את הכלל, אנחנו נעשה פה בוועדת החינוך מעקב.

מיכאל מלכיאור: אדי, אני כבר אומר את זה כחלק מההחלטות שלנו, שתוך שבוע ימים תספק לנו נתונים עדכניים למה שקורה במודיעין.

מיכאל מלכיאור: אם מגיע למודיעין לפי קריטריונים של משרד החינוך 15,000 מטר בינוי, אז איך זה יכול להיות שזה לא עובר אליו?

משה ספקטור: אדון שי כנעני הסביר לשרה כאשר הייתי איתו לפני שלושה ימים, שצריכים לתת לחרדים, לערבים, וגם למודיעין.

משה ספקטור: אבל, קיבלנו רק מעט.

משה ספקטור: אז זה מה שמגיע לנו בחלוקה, אין לו כסף יותר.

משה ספקטור: בזה זה נגמר.

רונית תירוש: עוד מעט תקבלו 8,000 כיתות.

אדי הרשקוביץ: תהיה תשובה מוסמכת של שי כנעני.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה תשובה מוסמכת, וזה ברור שצריכים קריטריונים פה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה לא נגד ערבים, לא נגד חרדים.

מיכאל מלכיאור: לא נגד הצפון, ולא נגד הדרום, ולא נגד אף אחד.

מיכאל מלכיאור: יש קריטריונים ברורים לבנייה של בתי ספר, וצריך ללכת לפי הקריטריונים.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע את המצגת.

יעקב אגמון: נושא הקיצוצים בחינוך הוא מטבע מוכרת ושחוקה.

יעקב אגמון: המטרה שלנו פה להתחיל דיאלוג שעוסק במשמעות של הקיצוצים בשלטון המקומי.

יעקב אגמון: כמי שחשים חלק מהמעשה החינוכי, אין ספק שיש לזה משמעויות גם על הישגי התלמידים במערכת החינוך כולה.

יעקב אגמון: הקיצוצים כאן מוצגים רק מ-2001.

יעקב אגמון: כלומר, שש שנים.

יעקב אגמון: אבל, הם החלו בשנת 1997.

יעקב אגמון: המצגת כאן מתרכזת רק בשש השנים האחרונות.

יעקב אגמון: הנתונים שמוצגים כאן אומתו עם משרד החינוך.

יעקב אגמון: אדי, אם משהו לא יהיה מדויק אז תעיר.

יעקב אגמון: אבל, הצגנו את זה בפניך, ולא הכחשת שהנתונים הם בדוקים.

יעקב אגמון: נעזרנו בך, ואנחנו מודים לך על זה.

יעקב אגמון: בששת השנים עד 2006 קוצצו במשרד החינוך קרוב ל-3 מיליארד שקל.

יעקב אגמון: אם אני מוסיף גם את 2007, אז חוק נהרי שאני לא בא לפתוח עכשיו דיון ציבורי כמובן במשמעות שלו, משית על השלטון המקומי, תלוי בהיקפים שלו, עוד כ- 400-350 מיליון שקל תוספת לרשויות המקומיות בגין ישום החוק.

מיכאל מלכיאור: כשאתה מדבר פה על קיצוץ של 3 מיליארד, אז אין לזה קשר עם השלטון המקומי.

יעקב אגמון: יש.

יעקב אגמון: זה הקיצוץ כולו במשרד החינוך, וחלק ממנו - - -

מיכאל מלכיאור: זה אפילו יותר, זה 3.5 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מכירים היטב את הנתונים האלה.

יעקב אגמון: כתוב כאן, תלוי בקיצוץ הסופי האחרון שהוצג.

מיכאל מלכיאור: זה לא קיצוץ שאתה צריך לכסות.

יעקב אגמון: בעמוד השני של המצגת אני רוצה להפנות את תשומת ליבכם לקיצוצים בשעות ההוראה.

יעקב אגמון: שימו לב לעמודה האחרונה שעוסקת ב-4,140 משרות בחמש-שש שנים מ-2001 -2005, מתוך זה על החינוך העל-יסודי.

יעקב אגמון: המשמעות היא או שמורים מפוטרים, או שהשלטון המקומי נאלץ לספוג את השעות האלה.

יעקב אגמון: זה כ-300 מיליון שקל שבנויים מקיצוצים בשעות, וקיצוצים ממה שאנחנו קוראים לו מרכיב קבוע.

יעקב אגמון: מרכיב קבוע זה כל ההוצאות שהן לא הוראה, שהן גם קוצצו על-ידי שינויים כאלו ואחרים שעשה המשרד בתיקנון ובהקצאות של הרשויות המקומיות.

רונית תירוש: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע הצעה במסגרת הצגת הדברים כדי שהדיון יהיה יותר אפקטיבי פר השלטון המקומי.

רונית תירוש: אני באה מדיון אחר שמציגים בו את הסמכויות שהשלטון המקומי מבקש לעצמו מהשלטון המרכזי, ובמקרה ההוא זה היה תחבורה.

רונית תירוש: במסגרת המצגת שהכנתם - במקום שאתה מרגיש שבו היית רוצה איזשהי סמכות לקבל לידך ממשרד החינוך, אז זה המקום להגיד את הדברים.

רונית תירוש: אומנם השרה והמנכ"ל לא נמצאים כאן, אבל הדברים בטח יועברו אליהם, ויחייבו איזשהי תגובה או תשובה לעניין הזה.

רונית תירוש: לדוגמה, אם אתה אומר שקוצצו תקציבי ההסעות, ואתה רוצה איזשהו מנדט וחופש פעולה בהקשר הזה, אז כדאי שהדברים האלה יעלו בצורה כזאת.

רונית תירוש: את הסיפור של הקיצוצים אנחנו מכירים שלוש פעמים בשנה.

יעקב אגמון: אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים, ואנחנו גם צריכים קודם כל להציג במתכונת הקיימת כמי שהוא קבלן הביצוע של חלקים גדולים של מערכת החינוך, מה קרה בחמש-שש השנים האחרונות.

יעקב אגמון: אם תרצו נתרכז אחר כך במשמעויות.

יעקב אגמון: השאלה, האם אנחנו יכולים לקחת על עצמנו חלק מהדברים פתוחה לדיון כמובן.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין מה זה ה-300 מיליון שקל?

יעקב אגמון: 300 מיליון שקל הוא קיצוץ בשעות בחינוך העל-יסודי.

רונית תירוש: מה זה קשור לשלטון המקומי?

מיכאל מלכיאור: בפחות משנה היו לנו כאן 204 דיונים בוועדה, וברוב הדיונים אנחנו עוסקים בהחזרת תקציבים, ואני גם חושב שאנחנו עושים את זה לא רע.

מיכאל מלכיאור: רק אתמול - לדעתי אם יעבור הכול, לפחות מיליארד וחצי שקל, לפחות לפי נתוני משרד החינוך לאוצר.

מיכאל מלכיאור: אבל, לא זה הדיון.

מיכאל מלכיאור: יעקב, אני רוצה להיות תכליתי.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדעת ממך איפה הוטל על השלטון המקומי לעשות דברים שהשלטון המרכזי לא עשה.

מיכאל מלכיאור: זה מה שחשוב לי לקבל ממך, כדי לדעת איפה אנחנו יכולים להוסיף סמכויות שדרושות לכם כדי לבצע את הדברים, ואיפה חסרים תקציבים שהיו צריכים להיות אצלכם ושהם אינם בגלל קיצוצים בהעברות אליכם - זה מה שחשוב לי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בוכים יום יום על השעות שקוצצו במערכת המרכזית, ועל הקיצוצים שישנם.

יעקב אגמון: אני שמח שעדי אלדר פה.

יעקב אגמון: עדי, אנחנו עכשיו מציגים את הקיצוצים ואת העובדות.

יעקב אגמון: כשאנחנו מקצצים בחינוך העל-יסודי 260 מיליון שקל אומרים לנו: אתם תקבלו בשנה הבאה פחות 260 מיליון.

יעקב אגמון: זה אומר שאנחנו צריכים או לפטר מורים או לספוג מורים, אין דרך אחרת.

יעקב אגמון: אנחנו לא יכולים בלי מאבק לפטר מורים.

יעקב אגמון: כמו בחינוך היסודי שמחליטים על קיצוץ אז צריך לבצע אותו.

יעקב אגמון: אם המורים ממשיכים אז הקיצוץ - - -

מיכאל מלכיאור: אבל, המורים לא ממשיכים.

מיכאל מלכיאור: אם יש קיצוץ ואין שעות אז אתה מפטר.

מיכאל מלכיאור: זו שאלה רצינית מאוד.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שהשלטון המקומי מוכן לקחת על עצמו את ה-3,5 מיליארד, אבל זה לא הדיון.

יעקב אגמון: הממשלה מקטינה, וזה שהיא מקטינה את העברות השלטון המקומי היא מקטינה את שירותי החינוך העל-יסודי באופן אוטומטי.

יעקב אגמון: רשויות מקומיות שלא מצליחות לפטר בגלל מאבקים עם מורים או לחצים של ארגוני המורים, סופגות את השעות האלה.

יעקב אגמון: מצד שני, מדינת ישראל מרוויחה.

יעקב אגמון: אבל, הרשויות מתרוששות.

מיכאל מלכיאור: עכשיו הגעת לנקודה שאנחנו יכולים להבין.

יעקב אגמון: העמוד הבא מציג כמה מהבעיות.

יעקב אגמון: קודם כל, כל שנה מיליארד שקל הורדו בשלטון המקומי, כדי לבצע את המטלות שהוא מחויב בהן.

יעקב אגמון: ניקח מספר דוגמאות.

יעקב אגמון: למשל, הסעות תלמידים - המדינה הקפיאה את מחיר הדלק לנו.

יעקב אגמון: כלומר, אנחנו לא מקבלים את ההחזרים בגין ההסעות כפי שהם נדרשים מההסכמים שיש לנו עם המדינה.

יעקב אגמון: כל שנה אנחנו מחויבים לשלם למסיעים התייקרויות, אנחנו לא מקבלים מהמדינה בגין ההתייקרויות.

יעקב אגמון: מחיר השחיקה כל שנה - 60 מיליון שקל.

יעקב אגמון: קיצוץ בהסעות - אם המדינה בעבר השתתפה בשיעורים שונים, למשל ב-50%, בחלק מהרשויות היא ירדה מ-50% ל-40%.

יעקב אגמון: היא השתתפה במועצות האזוריות ב-90%, והיא ירדה ל-75%.

יעקב אגמון: כלומר, 63 מיליון שקל כל שנה.

יעקב אגמון: ישנו גם קיצוץ בערכות מדע וטכנולוגיה, שיפוץ מבנים, שרתים.

יעקב אגמון: בשנת 2002 המדינה בהתראה של חמישה ימים הודיעה לנו שהיא מקצצת לנו 220 מיליון שקל משרתים, מזכירות ועובדי סיוע.

יעקב אגמון: זו היתה הודעה חד-צדדית.

יעקב אגמון: אנחנו הלכנו לבית המשפט העליון, ואפילו זה לא עזר לנו.

יעקב אגמון: אנחנו היום מסבסדים 220 מיליון שקל כל שנה על עובדים שהמדינה נתנה את מלוא העלות בגינם.

יעקב אגמון: ישנן עוד דוגמאות שמופיעות כאן.

יעקב אגמון: למשל, מבינוי כיתות לא מוחזרים.

יעקב אגמון: מילוי מקום מורים הוא דבר פרוזאי.

יעקב אגמון: מורה נעדר מהכיתה ואני מכניס מורה ממלא מקום, ולכן אני זקוק למימון.

יעקב אגמון: המדינה גם את זה לצערנו לקחה, ולא החזירה.

מיכאל מלכיאור: זה קיצוץ של 2006, או שזה קיצוץ מצטבר לשש שנים?

אדי הרשקוביץ: זה קיצוץ מצטבר לשש שנים.

אדי הרשקוביץ: זה באופן הדרגתי - - -

יעקב אגמון: לא, זה כל שנה.

מיכאל מלכיאור: יש הבדל גדול אם זה כל שנה או מצטבר לשש שנים.

יעקב אגמון: נכון שזה לא בדיוק כל שנה דומה.

יעקב אגמון: בחידוש מבנים ב-2006 לא היה מינוס 175 מיליון, אלא בסוף היתה תוספת.

יעקב אגמון: אבל, על מיליארד שקל כל שנה פחות או יותר, זה מה - - -

מיכאל מלכיאור: אדי, אמרת.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר שזה מצטבר על שש שנים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שגם אדי יודה בכך.

יעקב אגמון: הוא יודה, העובדות מדברות בעד עצמן.

יעקב אגמון: העמוד הבא ממחיש את הקפאת המדדים, זה כ-120 מיליון שקל בשנה סך הכול.

יעקב אגמון: כלומר, עלויות לא מעודכנות באחזקה ושירותים, הסעות תלמידים, ערכות מדע - מה שהיה ב-2002 הוא גם ב-2007.

יעקב אגמון: אין התייקרויות במדינת ישראל, אין שינויים.

יעקב אגמון: השלטון המקומי סופג את זה שנה שנה.

אדי הרשקוביץ: זה החלטת ממשלה על הקפאת תעריפים.

יעקב אגמון: לא אדי אשם בכול, וגם לא רונית.

יעקב אגמון: בעמוד הבא אנחנו מציגים בפניכם את המטצ'ינג השוטף שלנו.

יעקב אגמון: המטצ'ינג הוא בעצם הארנונה.

מיכאל מלכיאור: אלו הדברים שעל פי חוק אתם מחויבים לתת.

יעקב אגמון: לא על-פי חוק, אלו הסדרים כאלו ואחרים שכפו עלינו, ומכורסמים כל שנה בצורה שונה, והרי הם לפניכם - תמונת מצב לא כל כך מלבבת, ואתם רואים את זה.

יעקב אגמון: פסיכולוגים זה לא 32% עכשיו, אלא זה ירד ל-31% תודה לאל.

יעקב אגמון: העמוד הבא מציג את המאזן השנתי, ואיך הרשויות המקומיות למרות שמדובר על חינוך חובה מממנים במימון יתר את מערכת החינוך.

מגלי והבה: רשויות שיש להן, יש רשויות שגם את זה אין להן.

יעקב אגמון: נכון, אבל אני מדבר פה על סך הכול אלה שיש להן לעומת אלה שאין להן.

מיכאל מלכיאור: תפרט את הסכומים.

יעקב אגמון: ההכנסות שלנו באות משני מקורות.

יעקב אגמון: ההוצאות שלנו כתוצאה מהקיצוצים וכתוצאה מהתנדבות ברוכה של רשויות לפעילויות שהן עושות במערכת החינוך, מביאות אותנו לפער של 3 מיליארד שקל בהוצאות, בהסעות.

מיכאל מלכיאור: איך הגעת ל-3, אני רואה 2.5?

רונית תירוש: 2.5, סתם הוא עיגל למעלה.

מיכאל מלכיאור: מה זה המטצ'ינג הכפוי?

יעקב אגמון: זה הכספים ביוזמות הרשויות, שהרשויות ביוזמתן מממנות פסיכולוגים נוספים מעבר.

יעקב אגמון: אם אנחנו מממנים כל פסיכולוג ב-31%, אז אם אנחנו מביאים עוד פסיכולוגים, אנחנו מממנים אותם ב-100%.

רונית תירוש: לא נכון.

רונית תירוש: משרד החינוך מממן 75% מעלות פסיכולוגית, ואז הם חייבים להשלים.

יעקב אגמון: לא, זה מעבר למטצ'ינג.

משה ספקטור: הממשלה משתתפת ב-75%, ואנחנו משלמים ל-25%.

משה ספקטור: חוץ מזה, אני מממן 100% ל- 15 פסיכולוגיות.

מיכאל מלכיאור: במימון יתר יש לך 2.5 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: מטצ'ינג כפוי שזה השלמות, זה עוד כמעט 2 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: מימון מעבר למטצ'ינג הם דברים שאתם לקחתם על עצמכם.

מיכאל מלכיאור: למעשה, ההוצאה שלכם בחינוך זה הרבה מעבר לנתונים שיש לנו עד היום הזה, כי אנחנו מקבלים בשוטף גם ממרכז המחקר והמידע נתונים.

מיכאל מלכיאור: למעשה, אתם אומר שההוצאה שלכם לחינוך זה בסביבות ה-5 מיליארד שקל.

יעקב אגמון: ההוצאות שלנו לחינוך הן 9 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: לא, מעבר למה שאתה מקבל.

מיכאל מלכיאור: ההוצאה שלך לחינוך זה 2.5, פלוס 2, פלוס חצי, ובחשבון שלי זה 5 מיליארד שקל.

יעקב אגמון: לא, אני 2.5 ועוד חצי.

יעקב אגמון: המטצ'ינג הכפוי נמצא בפנים ה- - -

רונית תירוש: לא.

רונית תירוש: אני אנסה להסביר מה אני מבינה.

רונית תירוש: יש שני סוגים של תשומות שהרשויות המקומיות נותנות.

רונית תירוש: אחד זה שיפוי כתוצאה מהצורך להשלים.

רונית תירוש: אם המשרד נותן 75%, משלימים ל-100% - זה ה-25% הכפויים.

רונית תירוש: מעבר לזה, משה ספקטור נותן דוגמה שהוא גם נותן מעבר.

רונית תירוש: הוא צריך פסיכולוגים, ולכן הוא יותר את ה-100%.

רונית תירוש: המעבר זה -0.59.

רונית תירוש: סך הכול כל העניין נכנס לתוך 2.5 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: זה הכול נכנס בתוך ה-2.5?

רונית תירוש: כן.

יעקב אגמון: 2.5, ומעבר לזה יש גם מימון שמשרד החינוך לא מכיר בו, אלא הוא אומר: אתה מתנדב.

מיכאל מלכיאור: מה כלל ההוצאות?

יעקב אגמון: 3 מיליארד.

מיכאל מלכיאור: זה לא כתוב פה בשום מקום, אבל בסדר.

שמואל הלפרט: מאיזה מקורות אתם מכסים את זה?

רונית תירוש: מהארנונה שלך.

שמואל הלפרט: את הארנונה הוא צריך למטרות אחרות כמו ניקיון.

מיכאל מלכיאור: זה ברור שזה מהארנונה .

רונית תירוש: בתל-אביב זה מהחנייה.

יעקב אגמון: העמוד הבא נותן לכם תמונה כמה עובדי חינוך מתוך סל הכול שיש לנו.

יעקב אגמון: השקעה בחינוך מבחינת עובדים זה 41.2%.

יעקב אגמון: מתוך כ-103 אלף משרות - 42 אלף משרות.

יעקב אגמון: העמוד הבא מראה את תנועת התקציבים לשיפוצים, לבטיחות ולחידוש מבנים.

יעקב אגמון: שימו לב שבשנים 2006 וב-2007 יש שיפור, ואנחנו מודים על כך.

יעקב אגמון: עם זאת, השיפור הוא לא מספיק.

יעקב אגמון: תקציבי בטיחות אין.

יעקב אגמון: תקציבי שיפוצים האלה הולכים היום - - -

מיכאל מלכיאור: אני מזכיר שלפי הנתונים של מרכז השלטון המקומי ומוסכם על משרד החינוך, יש צורך לסדר רק את הדברים הבטיחותיים בהוצאה של 2 מיליארד שקל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רואים פה את הפער בין זה לבין הסכומים שמשרד החינוך מקציב לעניין.

יעקב אגמון: בהוראת עדי עשינו סקר לפני מספר שנים.

מיכאל מלכיאור: היו לנו ישיבות על זה, לא ניכנס לזה.

מיכאל מלכיאור: המספרים פה ברורים.

יעקב אגמון: שימו לדבר מאוד חשוב - כל תקציבי השיפוצים הולכים לחזות חיצונית.

מיכאל מלכיאור: אדי, כמה אתה מעביר בקיץ לשיפוצים?

אדי הרשקוביץ: כרגע אנחנו מדברים על בערך 130 מיליון לשיפור סביבות לימודיות, וזה כולל שיפוצים.

מיכאל מלכיאור: מה זה כולל חוץ מזה?

אדי הרשקוביץ: זה כולל שיפוצים, בטיחות, והייתי אומר חידוש מבנים.

קריאות: זה לא כולל בטיחות.

קריאות: המנכ"ל אמר שזה לא כולל בטיחות.

קריאות: הוא אמר שזה קוסמטיקה.

מיכאל מלכיאור: האם זה כולל את הסכומים שצריכים להוסיף לרשויות המקומיות לפנייה בשביל ליישם את ההסכם החדש עם המורים?

אדי הרשקוביץ: לא.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על השכר, אני מדבר על מה שצריך לשנות במבנים.

אדי הרשקוביץ: לזה יש 20 מיליון שקל כל שנה בנפרד.

מיכאל מלכיאור: אם אתה רוצה שלכל מורה יהיה עוד עשר שעות, אז אתה צריך גם לסדר לו מקום לשבת.

אדי הרשקוביץ: יש לנו הסדר שאנחנו נקבל כל שנה כ-20 מיליון לפי מה שאני זוכר, כדי לסדר פינות למורים.

מיכאל מלכיאור: בזמנו שאלנו על ועדת דברת שרצו ליישם.

מיכאל מלכיאור: היה ברור שאי אפשר ליישם את זה שהמורים יהיו יותר זמן בבית הספר, מבלי לשנות בצורה רדיקאלית את התנאים של חדר המורים, שירותים, ואת הפינות לכל מורה ומורה.

מיכאל מלכיאור: היתה לזה גם הקצבה בתוך העסק.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שלקראת שנת הלימודים הבאה רוצים להתחיל את היישום.

מיכאל מלכיאור: כמה אתם מקציבים פה?

מיכאל מלכיאור: כי אחרת גם זה ייפול על הרשויות המקומיות?

מיכאל מלכיאור: ה-20 מיליון זה ברור לך שזה - - -

אדי הרשקוביץ: זה החלק שבהסכם.

מיכאל מלכיאור: אבל, זה לא קשור לדבר הזה.

רונית תירוש: לאיזה הסכם, להסכם החדש?

אדי הרשקוביץ: בהסכם החדש מדובר על חמש שנים.

משה ספקטור: הרב מלכיאור, יש דברים שהם לא מוסדרים.

משה ספקטור: יושבת כאן הגברת רונית תירוש שהיתה מנכ"לית.

משה ספקטור: היא היתה אצלנו, והיא בעצמה המליצה לשרה אז ולאוצר, להקים ועדת מנכ"לים.

משה ספקטור: אין עוד עיר כמוני שבונה עשרה בתי ספר.

משה ספקטור: 2 מיליון שקל פיתוח עליי כל בית ספר.

משה ספקטור: מדובר ב-20 מיליון שקל.

משה ספקטור: רק כדי לתת בטיחות יש צורך ב-14 מיליון שקל, ואדי לא נותן לי גרוש.

משה ספקטור: אני לא יודע לאן זה הולך.

משה ספקטור: אני שומע מספרים עפים, ולי אני מסתכל והכול ריק, שום דבר.

משה ספקטור: 14 מיליון בטיחות, 20 מיליון פיתוח, אין את זה לאף עיר.

משה ספקטור: אבל, אני לא מקבל את זה.

רונית תירוש: תבקש את התקציב של פרסום הקמפיין, תאמין לי זה יעשה לך שני בתי ספר.

רונית תירוש: אני אעשה על זה דיון.

יעקב אגמון: השיפוצים כאן משרתים מטרה מבורכת של חזות בתי הספר, ואנחנו מברכים על כך.

יעקב אגמון: אבל, תקציב לשיפוצים ממש ולבטיחות ממש - - -

מיכאל מלכיאור: בנושא הזה אני מאמץ את מה שאתה אומר במאה אחוזים.

מיכאל מלכיאור: היתה לנו סדרה של דיונים על זה, אנחנו לא מרפים.

מיכאל מלכיאור: יש גם שאלה מי אחראי לפי החוק.

מיכאל מלכיאור: יש לנו דיונים עם היועץ המשפטי לממשלה על הנושא הזה של מי אחראי, כי לכאורה למשרד החינוך יש אחריות על, אבל הוא לא רוצה לשלם.

מיכאל מלכיאור: אם חס ושלום קורה משהו בגלל הפגמים הבטיחותיים שיש, אז האחריות הישירה נופלת על ראש העיר.

מיכאל מלכיאור: אלו דברים שלא יכולים להיות.

מיכאל מלכיאור: לא יכול להיות שמי שהוא אחראי, הוא לא זה שמשלם.

יעקב אגמון: בנושא בינוי כיתות הממשלה עשתה דבר נכון, ואנחנו ברכנו, ועדי בירך על זה.

יעקב אגמון: אנחנו יודעים מה ייבנה בחמש השנים הקרובות, ייבנו 7,000 חדרי לימוד.

מיכאל מלכיאור: 8,000.

יעקב אגמון: לא, עם אלף החלפות.

יעקב אגמון: בשנים האחרונות שנה שנה סך הכול בנינו יותר.

יעקב אגמון: כלומר, אין פה בשורה שהגדילו את מספר חדרי הלימוד, אלא הדבר החשוב הוא שיש תכנון לחמש שנים.

רונית תירוש: אבל, המספר 8,000 נשמע טוב.

שמואל הלפרט: בנתונים שאתה מפרסם כאן

שמואל הלפרט: בשש שנים בנו סך הכול 5,600 כיתות, פחות מ-1,000 כיתות בשנה.

שמואל הלפרט: בחמש השנים הבאות מדובר כאן על 7,000 כיתות.

יעקב אגמון: קח ממוצע שנתי, ותראה שבשבע השנים האחרונות בנינו הרבה יותר מזה.

יעקב אגמון: אני מסתפק בדברים האלה על קצה המזלג, אני חושב שרוב האנשים מכירים את העובדות, ואת העובדות האחרות.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רק מזכיר שהחסר היום בכיתות לימוד זה 6,500 כיתות.

מיכאל מלכיאור: זה בלי גידול טבעי שיש כל שנה.

מיכאל מלכיאור: זה צריך להיות ברור שה-8,000 כיתות האלו זה צריך להיות מעבר לגידול הטבעי, אחרת אנחנו לא סוגרים את הפער.

רונית תירוש: תסמוך שהם יכניסו את הגידול בתוך ה- - -

מגלי והבה: אני באמת רוצה לברך את עדי אלדר יושב-ראש השלטון המקומי, שאני מכנה אותו שכני, כי הוא באמת השכן שלנו.

מגלי והבה: ראשי הרשויות, היום הזה הוא בעצם היום שלכם בכנסת ובוועדות השונות.

מגלי והבה: לא בכדי בחרנו להיות בוועדת החינוך, וזאת בכדי להתייחס באמת לנושאים שאנחנו סובלים מהם במערכת החינוך.

מגלי והבה: המערכת הזאת נשחקת משנה לשנה, גם בהישגים שלה.

מגלי והבה: ראינו את המצגת של השלטון המקומי על החסרים הרבים בתחומים שונים, בייחוד בתחומי התשתיות.

מגלי והבה: כל שנה מנסים להביא עוד תוכנית.

מגלי והבה: אבל, כשאנחנו מתייחסים מה בוצע בפועל בסוף השנה, אנחנו רואים שהרשויות ממשיכות לדשדש בבעיות שידועות לכולם.

מגלי והבה: הדבר שמטריד אותנו במיוחד הוא ההישגים הלימודיים.

מגלי והבה: כל מערכת החינוך הזאת קיימת, כל התקציב הענקי, ובואו לא נשכח שזהו התקציב השני במספרו אחרי תקציב משרד הביטחון.

מגלי והבה: זהו תקציב ענק.

מגלי והבה: מחלקים 480 מיליון שקל לתרבות אם אני זוכר נכון את המספרים.

מגלי והבה: אני לא יודע אם המספרים עלו או ירדו.

מגלי והבה: אבל, באותם יישובים ובאותם מקומות שעדיין סובלים, אנחנו רק מגדילים את הפער.

מגלי והבה: יושב-ראש פורום ראשי הרשויות הדרוזיות, וגם ראש מועצות מרר הצטרפו אלינו עכשיו, ואני מברך אותם.

מגלי והבה: אני מאוכזב מזה שאני לא רואה לא את מנכ"ל משרד החינוך פה, ולא את השרה.

מגלי והבה: בדיון חשוב שכזה שבו יושבים כל ראשי השלטון המקומי, במיוחד יושב-ראש השלטון המקומי, אמורה להיות פה פונקציה בכירה.

מגלי והבה: זה נכון שחברת הכנסת תירוש, ואני הייתי סגן שר החינוך - - -

רונית תירוש: הם שכחו את הדרך לכנסת.

מגלי והבה: כן, אבל היא כמעט כל שבוע היתה פה בכנסת.

רונית תירוש: כל שבוע פעמיים.

מגלי והבה: כן, ופתאום השרה והמנכ"ל שלה - זה הנושא שלהם.

מגלי והבה: על מה הם יושבים שם כל היום, לרוץ ממקום למקום להביא בוחרים לפריימריס?

מגלי והבה: לא.

מגלי והבה: תפקידם לדאוג למערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה אנחנו מחוקקים פה.

משה גפני: למה באמת הם לא באים?

מגלי והבה: זו שאלה עקרונית פה.

מגלי והבה: זוהי תעודת עניות לאותה שרה, ואני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול.

רונית תירוש: גם למנכ"ל.

מגלי והבה: כן, תעודת עניות גם למנכ"ל וגם לשרה.

מגלי והבה: אני גם מנהל את ישיבות הכנסת, ואני רואה חברי כנסת שמבקשים שהשרה תענה להם על השאילתות שלהם.

מגלי והבה: אבל, היא לא מגיעה ולא מתייצבת.

מגלי והבה: כך מערכת החינוך נראית.

קריאה: אם השרה לא באה, מה הסנקציה?

מגלי והבה: הסנקציה - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, אדוני.

מיכאל מלכיאור: לא, לא.

מגלי והבה: אני רוצה לחזור לנקודה שבאמת מטרידה אותי - מצב החינוך במגזר הדרוזי.

מגלי והבה: אתם יודעים שאנחנו עדה שמונה בסך הכול 113 אלף תושבים במדינת ישראל, זה הכול.

מגלי והבה: זה פחות משכונה בתל-אביב.

מגלי והבה: אבל הרב גפני, מיום ליום אני מרגיש שאני מצטרף אליכם בשביל להיות עדת המקופחים, היחידים דרך אגב שעושים שירות צבאי.

משה גפני: אנחנו נקבל אתכם בכבוד, לא כמו החילוניים.

מגלי והבה: אנחנו עושים שירות צבאי מלא, ועושים את כל המוטל עלינו.

מגלי והבה: אני אומר את הדברים בכאב - אנחנו יהודים בחובות, וערבים בזכויות.

מגלי והבה: יש לנו הוכחות לכך.

מגלי והבה: מכל הקיצוצים והשינויים השנה, החליטה שרת החינוך בעקבות שינויי המדד החלטה, ואנחנו רואים שיש כוונה רצינית לקצץ או לסגור קרוב לארבעים גני טרום חובה במגזר הדרוזי.

מגלי והבה: כלומר, לא חשוב לחנך את הילדים האלה, כי אתם יודעים לאן הילדים האלה מצטרפים ולאן הם הולכים.

מגלי והבה: רבותי, 84% מתגייסים ליחידות קרביות - חבל שהשרה לא שומעת את זה.

מיכאל מלכיאור: כבר קבענו דיון בנושא הגנים במגזר הדרוזי.

מגלי והבה: מי שרוצה לבנות את החינוך במדינה הזאת, צריך לדאוג לחינוך לכולם.

מגלי והבה: אני שומע פה שכבר נקבע דיון בנושא הזה.

מגלי והבה: דרך אגב, היתה מדיניות במשרד החינוך שהחליטו מראש לא לפגוע במשרד הדרוזי כי הוא מגזר קטן שצריך לשמר אותו ולתת לו עדיפויות, ויושבת פה מנכ"לית והיתה שרה, ואני לא נותן ציונים אלא רק אומר עובדות.

מגלי והבה: אבל, הקערה מתהפכת.

מגלי והבה: כאחד שישב במשרד החינוך אני יודע כמה כסף בסוף השנה נשאר בקופה ומחזירים אותו, או שאין לו שימוש, או מתחילים לחלק אותו בסוף בצורה כזאת או אחרת.

מגלי והבה: אני אמרתי את המחאה שלי, חבל שהשרה והמנכ"ל שלה לא פה.

ישראל נדיבי: בהמשך לדבריו של יעקב אגמון, אני רוצה לשים את הדגש על נושא ההסעות שהוא ספציפי למועצות האזוריות, ולהדגים מזה מה בעצם קורה.

ישראל נדיבי: בערך 50% מתקציב ההסעות במדינת ישראל נופל על המועצות האזוריות, כשאנחנו בערך 10% מהתלמידים.

ישראל נדיבי: משרד החינוך ו/או משרד האוצר קבעו להם נוהג בשנים האחרונות – זה סעיף שאוהבים לקצץ בו.

ישראל נדיבי: היה פה 90%, לא לכול המועצות.

ישראל נדיבי: בחלק מהאזורים זה נשאר, באזורי פיתוח זה הגיעו ל-75%, ואחר כך העלו את זה ל-80% אחרי זה.

ישראל נדיבי: כלומר, המועצות האזוריות סופגות 80%, ואני לא מדבר על החטיבות העליונות כאשר שם זה 50%.

ישראל נדיבי: עכשיו הטכנולוגיה אפשרה למצוא עם מכשיר כמו GPS, באיזה מרחק בדיוק התלמיד נמצא, ואמרו: יופי, עכשיו אנחנו נקצץ שני קילומטר.

ישראל נדיבי: כשאנחנו מסבירים להם ושואלים אותם איך התלמיד יגיע, ושאין לו אוטובוס, הם אומרים: תסיעו אותו אתם.

מיכאל מלכיאור: שמעתי שרוצים לעשות שינוי במשרד החינוך ששני הקילומטר יהיו בקו אווירי.

מיכאל מלכיאור: רק קאסמים עוברים בקו אוויר.

ישראל נדיבי: זה בקו אווירי, ובהחלט יכול להיות שילד אחד במושב או בקיבוץ - - -

מיכאל מלכיאור: קודם שמעתי שרוצים, ואחר כך אנחנו התקוממנו פה, ואז הורידו.

ישראל נדיבי: כמה שזה מצחיק - זה כך.

מיכאל מלכיאור: אדי, האם זה כך?

אדי הרשקוביץ: קודם כל, מה שעושים כרגע הוא שבודקים באמצעות מכשיר שנקרא GIS את המרחקים האמיתיים.

מיכאל מלכיאור: האם ה-GIS בודק כבישים?

אדי הרשקוביץ: את זה אתה צריך לשאול את המומחים.

קריאה: לא אווירי, זה דרך שביל.

מיכאל מלכיאור: אומרים פה שזה לא נכון.

ישראל נדיבי: זה נכון, ובגלל שלא יודעים איך למדוד, לא שלא יודעים את שני הקילומטר אווירי, אין את הכתובת של התלמיד ביישוב, אז יש כאן בעיה טכנית.

ישראל נדיבי: אבל, בהחלט יכול להיות שילד אחד במושב יהיה זכאי להסעה, וילד אחר לא.

ישראל נדיבי: שניהם ייסעו על חשבון המועצה האזורית.

ישראל נדיבי: זה היה הרעיון של שנה שעברה.

רונית תירוש: האם המנכ"ל לא היה ראש רשות מקומית?

רונית תירוש: האם הוא לא יודע?

ישראל נדיבי: הוא יודע הכול, את יודעת איך זה.

ישראל נדיבי: רעיון של השנה הוא שתלמיד שלא רשום בתעודת הזהות שהוא גר במקום X, לא יהיה זכאי להסעה לבית הספר.

ישראל נדיבי: יש בזה היגיון כי רוצים שאזרחי מדינת ישראל ירשמו.

ישראל נדיבי: אני אומר להם: "למה אתם זורקים את זה עלינו?

ישראל נדיבי: הוא לא יכול, אל תרשמו אותו לבית הספר, ואז אני לא אצטרך להסיע אותו.

ישראל נדיבי: אבל, אם אתם רושמים לבית הספר אני חייב להסיע אותו".

עדי אלדר: יש חוק שילד שישן שבעה ימים ביישוב מסוים, אתה חייב לתת לו את כל שירותי החינוך.

ישראל נדיבי: אתה מצדיק את מה שאני אומר.

ישראל נדיבי: כלומר, אני חייב להסיע את התלמיד.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שהמדינה מענישה את הרשות המקומית.

מיכאל מלכיאור: למדנו את השיטה.

דפנה לב: אני רוצה להעלות פה נושא שקצת עלה בדבריו של יעקב, שהוא מאוד מאוד טראומתי בשבילנו בתקופה האחרונה ובכלל, וזה נושא התקנים של הפסיכולוגים.

דפנה לב: זה דבר פשוט בלתי נסבל.

דפנה לב: אני יכולה להגיד מה תל-אביב עושה מעבר לתפקידים העירוניים שלה.

דפנה לב: אם ניקח את חוק השילוב ונאמר שהפסיכולוגים לא נועדו רק לילדים בחינוך מיוחד, אבל בדרך כלל ובעיקר לילדים שנמצאים בבתי ספר רגילים, אז כך.

דפנה לב: קודם כל, אנחנו נמצאים עכשיו במחנה של גאידמק כי יש שם 300 ילדים עם טראומה, ואנחנו לא יכולים כרגע להזניח אותם למרות שזה מחנה פרטי.

דפנה לב: אנחנו נמצאים בצוותי תרבות.

מיכאל מלכיאור: האם את רוצה להגיד שגאידמק לא משלם בשביל זה?

דפנה לב: לא, ועיריית תל-אביב גם לא תזניח אותם למרות שהם נמצאים שם במחנה פרטי.

דפנה לב: זה נכון שלא ביקשו, אנחנו חושבים שזה האחריות שלנו.

דפנה לב: אנחנו לא יכולים להשאיר 300 ילדים שישבו בתל-אביב שבעה לילות.

מיכאל מלכיאור: אם אתם רוצים לעשות הכנסת אורחים - אז תשלמו.

דפנה לב: אני מדברת על תקצוב של 50% מתקנים שלפי סדר גודל.

דפנה לב: מעבר לגאידמק, הצוותים שלנו חייבים להיות מעורבים באבחונים החל מגיל שלוש בשכונות שיקום שזה היום בתל-אביב מגיעו למשהו כמו 5,000 תלמידים.

דפנה לב: אנחנו נמצאים בוועדות של שילוב בתוך בתי הספר, אנחנו עסוקים עם תושבי חוץ שתל-אביב נותנת להם כעיר מרכזית שירות בחינוך המיוחד - 11 בתי ספר של חינוך מיוחד.

דפנה לב: וכן, בצוותי קליטה במרכזי שהייה כמו שהיו בקיץ שהיו שם 10,000 תלמידי מהצפון, צוותי התערבות בנושאים של אירועים טראומתיים, צוותים באבו-כביר שלא ייחודיים רק לתל-אביב.

דפנה לב: זה בלתי אפשרי, ואני נתתי רק את הדוגמה של תל-אביב.

דפנה לב: אני בטוחה שזאת מצוקה כללית.

שמואל הלפרט: שמעתי בקשב רב את הדיווחים של ראשי השלטון המקומי.

שמואל הלפרט: יש טענות שהן באמת צודקות, מדובר בבעיות שהם מנסים להתמודד יום יום כמו בנושאים של חשמל ומים.

שמואל הלפרט: שמעתי ש-50% מתקציב ההסעות נופל על השלטון המקומי, נושאים של שיפוצים וכד'.

שמואל הלפרט: בהזדמנות זו אני רוצה לשאול את ראשי השלטון המקומי, מדוע האיפה והאיפה הזאת של החינוך המוכר שבו לומדים מאות אלפי תלמידים במדינת ישראל שהם לא זכאים כמעט לשום דבר, לא להסעות מצד הרשויות, לא לשרתות, לא למים ולא לחשמל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב ראש, אם רוצים לחוקק חוק שייתן שוויון שגם הילדים האלה יקבלו את מה שמגיע להם, אז קמה זעקה גדולה מצד השלטון המקומי, גוואלד, מה קורה כאן?

שמואל הלפרט: הולכים למוטט את השלטון המקומי, ומאיפה יביאו את הכסף.

מיכאל מלכיאור: בתחילת הדיון מאוד ביקשתי שלא נחזור למה שהיה בשבוע שעבר.

שמואל הלפרט: ראשי השלטון המקומי לא היו כאן בשבוע שעבר, והם לא שמעו את כל הטענות האלה.

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את נציגי השלטון המקומי, האם הציבור החרדי והדתי לא משלם ארנונה?

שמואל הלפרט: אני משלם ארנונה מידי חודש בחודשו, וכמוני משלמים אחרים.

שמואל הלפרט: מי שלא משלם מקבל קנסות וניתוקי מים.

שמואל הלפרט: כל אדם במדינת ישראל משלם ארנונה, מדוע חלק מהילדים מקבלים את כל השירותים, וחלק לא מקבלים שום דבר?

שמואל הלפרט: מתי אתם מתכוונים לתקן את העוול המשווע הזה?

שמואל הלפרט: מה פירוש אין לכם כסף לשלם את החוק שהתקבל בשבוע שעבר?

שמואל הלפרט: מדוע אתם לא שואלים מאין יש לכם כסף לילדי החינוך הכללי?

שמואל הלפרט: מדוע האיפה והאיפה, מה ההבדל?

מיכאל מלכיאור: הרב הלפרט, אני בטוח שאתה לא יכול להזדהות עם אפליה.

מיכאל מלכיאור: אבל, אתה יכול להזדהות עם זה שמפילים יותר ויותר הוצאות על השלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: אם הם רוצים לקיים את החוק שקיבלנו בשבוע שעבר, לא להוריד ממה שכבר נותנים, אז זה אומר תוספת של תקציב שאין להם.

מיכאל מלכיאור: אני לא מתווכח איתך על העיקרון, אני רק אומר שאתה שמבין לליבם, ואתה שומע פה את כל הנתונים, גם צריך להבין שפה יש תוספת מאוד גדולה ורצינית שאין להם מקורות כיסוי.

שמואל הלפרט: 130 מיליון שקל נותנים לשלטון המקומי לשיפוצים בבתי ספר, החינוך המוכר לא מקבל אגורה שחוקה.

יעקב אגמון: לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אם הם לא מקבלים אז זה בלתי חוקי.

שמואל הלפרט: הוא לא מקבל את החלק היחסי, אני אומר את זה במלוא האחריות.

שמואל הלפרט: הוא לא מקבל אפילו מחצית ממה שמגיע לו.

נביה נסר אלדין: יש חוק חינוך חובה, לצערי הרב, מדינת ישראל כנראה רוצה להעביר את ישום החוק הזה לרשויות המקומיות, ואז היא מתחילה להטות את זה.

נביה נסר אלדין: באשר למגזר הצ'רקסי והדרוזי - אפילו בתוך המגזר ישנה אפליה בקשר לילדי גיל 3.

מיכאל מלכיאור: יש לנו ישיבה מלאה ורצינית על זה בשבוע הבא.

מיכאל מלכיאור: אני לא מעלה על זה עכשיו.

נביה נסר אלדין: אם לא יהיה פתרון ב-31 למאי, כל הגננות ילכו הביתה כי אי אפשר לפתוח בערך 45 גנים.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שיש לכם שיח עם שרת החינוך שתפתור את זה.

נביה נסר אלדין: פנינו לא פעם, לא פעמיים ולא שלוש, לשרת החינוך, ואף אחד לא ענה לנו ולא התייחס.

נביה נסר אלדין: מדד הטיפוח - אין לי בעיה שכל מגזר יקבל את המדד שהוא צריך, אבל לא על חשבון המגזר האחר.

נביה נסר אלדין: לצערי הרב, הורידו את המגזר הדרוזי מ-8.2 ל-7.1, וזה לא רק פוגע בגני ילדים, אלא גם פוגע במוחזקות בתי הספר, ובהסעות בתי הספר.

נביה נסר אלדין: אנחנו יודעים בדיוק היום מה המצב של הרשויות, וגם עדי שיושב לידך יודע בדיוק מה המצב של הרשויות המקומיות הדרוזי.

נביה נסר אלדין: אנחנו לא נוכל לשאת באף הוצאה, וזה יתבטא בפיטורי הרבה מורים, וגם בהורדת תקנים.

נביה נסר אלדין: במקום שאנחנו נסגור פערים במגזר הדרוזי והצ'רקסי אנחנו עכשיו מתחילים לתת לפערים לגדול, והשסע גדל.

נביה נסר אלדין: מבחינת הפסיכולוגים - אנחנו בסך הכול מכוסים ב-42%, ואנחנו כל הזמן צועקים וזועקים.

נביה נסר אלדין: כנראה שבאמת הגיע הזמן שגם המשרדים יתחילו להתייחס לכל המגזרים, לא רק למגזר אחד, בצורה שוויונית, ויתנו לילדי ישראל את החינוך הראוי והמתאים.

משה גפני: לגבי השיפוצים - אמרה לי השרה במליאת הכנסת שהועבר למוכר שאינו רשמי בכלל מתוך ה-130 מיליון, 3.5 מיליון שקל שאני לא מכיר את זה.

משה גפני: אגב, זה יותר מ-130 מיליון.

משה גפני: לטעמי ואחרי שבדקתי - מהשיפוצים של 2006 ושיפוצי הבטיחות לא הועבר שקל לחינוך החרדי, לאחר שבדקתי את זה.

משה גפני: אגב, זה חלק מהדרישה שלי בהסכם הקואליציוני של דגל התורה להעביר 6 מיליון שקל לשיפוצים.

מיכאל מלכיאור: האם החוק של שבוע שעבר לא מכסה את הדבר הזה?

משה גפני: לא, זה לא נוגע לחוק של שבוע שעבר.

משה גפני: זה משרד החינוך, משרד החינוך מחויב במאה אחוז, ולא העביר שקל.

משה גפני: זה חלק מההסכם הקואליציוני של דגל התורה.

משה גפני: אמרנו שניכנס לקואליציה בשביל זה, בשביל לקבל 6 מיליון שקל, ולא קיבלנו.

שמואל הלפרט: במחיר כל כך נמוך רציתם להיכנס לקואליציה?

משה גפני: כן, נמוך.

משה גפני: אנחנו לא אגודת ישראל.

שמואל הלפרט: אם הייתי ראש ממשלה הייתי חוטף אותך.

משה גפני: אבל ראש הממשלה אין לו שכל, אתה לא יודע?

משה גפני: הנתון שאמרתי הוא לאחר בדיקה מוחלטת.

מיכאל מלכיאור: זה מקומם אותי, ואני מקווה שזה לא נכון.

משה גפני: זה נכון לחלוטין.

מיכאל מלכיאור: מותר לי להגיד שאני מקווה שזה לא נכון.

משה גפני: יש עובדות.

מיכאל מלכיאור: כנראה שבנושא בטיחות סומכים על ביטחון בהשם.

משה גפני: הנה הדף שלי לראש הממשלה - שיפוצי בטיחות 6 מיליון שקל.

אדי הרשקוביץ: אני חושב שבחדר הזה אין מחלוקת על כך שהושתו על משרד החינוך קיצוצים בהיקף של מעל 3.5 מיליארד שקל בשש השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: אין מחלוקת.

אדי הרשקוביץ: היו לזה השלכות שנאמרו פה, בשעות הוראה, בשלטון המקומי ובפעולות אחרות.

אדי הרשקוביץ: אני רוצה לדבר על חצי הכוס המלאה.

אדי הרשקוביץ: בשנתיים האחרונות חלו שיפורים משמעותיים וכדאי גם להזכיר אותם.

אדי הרשקוביץ: ראשית, השקענו 130 מיליון שקל בשנה שעברה.

אדי הרשקוביץ: אנחנו עומדים להשקיע 130 מיליון שקל השנה בשיפור סביבות לימודיות.

אדי הרשקוביץ: זה שיפוצים, זה צביעה, זה הרבה מאוד דברים שלא היו בעבר.

אדי הרשקוביץ: הגענו להסדר על 8,000 כיתות למשך חמש השנים הבאות.

אדי הרשקוביץ: זאת אפשרות לתכנון טוב.

אדי הרשקוביץ: דבר נוסף, אנחנו הפעלנו השנה עוד 700 כיתות יוח"א בגני ילדים ביישובי - - - עד האשכול השישי.

אדי הרשקוביץ: זה לא היה בעבר, וזה כולל את החינוך המיוחד.

אדי הרשקוביץ: אני חושב שדבר שצריך לציין אותו הוא שיקום הצפון.

אדי הרשקוביץ: אין כמו משרד החינוך שפעל לפי התוכנית המלאה כפי שנקבעה על-ידי הקבינט הכלכלי, וקיבלנו על זה ציון לשבח בכל פורום אפשרי.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להציע בהסכמת חברי הכנסת, שאנחנו נקרא למשרד החינוך להקים באופן מיידי צוותים משותפים עם נציגי השלטון המקומי במטרה לבחון מחדש, ולראות את הרלוונטיות של הקריטריונים בכל הצעות התקציבים לשלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: גם יחס התשלומים שניתנים בין השלטון המקומי והשלטון המרכזי.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להציע שנקים את הצוותים האלה בתחומי הבטיחות שזה כולל כל השיפוצים, הסעות, שירותי הסיוע כולל הפסיכולוגים וכל הדברים השונים ששמענו.

מיכאל מלכיאור: גם בנושא החלוקה הפנימית בתוך השלטון המקומי - דבר שמר ספקטור העלה בהתחלה - כדי שלמקום שבו ישנם הצרכים הכי גדולים, התקציבים באמת יגיעו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לקבל ממשרד החינוך תוך שבועיים ימים אישור שאכן כך נעשה, רשימת לוח זמנים של עבודת הוועדות הללו, ותאריכים למסקנות שיוצגו פה בוועדת החינוך.

מיכאל מלכיאור: נעשה אז ישיבה נוספת עם כל ההרכב, אדי יביא את מי שהוא רוצה להביא, וכל השלטון המקומי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נרפה מהנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לחשוב שזה שמתעלמים מבעיה שהולכת וגדלה, וגדלה, וגדלה, בכך היא נעלמת.

מיכאל מלכיאור: היא לא נעלמת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לפעול בנחרצות לעשות הסדרים.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שלא כל דבר ימצא חן בעיני השלטון המקומי, ויכול שגם לא הממשלה.

מיכאל מלכיאור: אבל, חייבים להגיע להסדרים ברורים, ולראות מה המקורות התקציביים של השלטון המקומי לשלם בשביל הדברים האלה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להמשיך ולהפיל יותר ויותר נושאים, ואז לחשוב שהבעיה נפתרה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות זאת בצורה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להגיד מסקנות.

מיכאל מלכיאור: שהגוף האחראי על הביצוע ישב ביחד, ושיהיה לוח זמנים עם מסקנות ברורות שיובאו בפני הוועדה.

אדי הרשקוביץ: יש לנו דיון כזה אחת לחודש בין מרכז השלטון המקומי למנכ"ל.

מיכאל מלכיאור: כנראה שזה לא עובד מספיק.

מגלי והבה: איפה הפתרונות?

מיכאל מלכיאור: אני מעריך את זה שיש לכם טקס אחת לחודש.

מיכאל מלכיאור: מכל הדברים ששמעתי פה ובמהלך השנה האחרונה בנושא הזה, אני אומר לך שיש צורך בהקמה מיידית של צוותים, כדי לטפל ולקבוע מחדש את כל היחסים ואת כל הקריטריונים של חלוקת התקציבים.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש ממך להביא את זה חזרה למשרד ברוח הטובה שהדברים נאמרו.

מיכאל מלכיאור: זה לא עניין של לבוא ולבכות, לא מדובר פה על מסכנים, אלא מדובר פה על מי שאחראים על השלטון המקומי, ומי שאחראים על השלטון המרכזי - להגדיר בינהם מחדש את היחסים.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להמשיך בדרך שעד עכשיו נקטו.

מיכאל מלכיאור: האחריות היא של כולם.

מיכאל מלכיאור: האם זה מקובל על חברי הכנסת פה?

מגלי והבה: בהחלט.

שמואל הלפרט: כן.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולכם על הדיון הענייני.

מיכאל מלכיאור: הישיבה נעולה.