ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 192, 2007-05-15 09:00

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חוגגים את ההתיישבות העובדת והחקלאות במדינת ישראל, לכבוד כל מי שעוסק במלאכת הקודש של בניית הארץ, בניית הקרקע וההתיישבות.

מיכאל מלכיאור: זה גם מתאים לעונה.

מיכאל מלכיאור: בתורה השבוע קראנו על הכניסה לארץ, שמלווה בכל החוקים החברתיים הנוגעים לעובדים בקרקע.

מיכאל מלכיאור: קיבלתי פנייה מחה"כ וילן שנייחד את הדיון הראשון הבוקר לנושא, ונעניתי בשמחה לבקשתו.

מיכאל מלכיאור: מאחר ואנו אמונים לא רק על חגיגות ושבחים לחקלאי ישראל, צריך לומר גם את החששות.

מיכאל מלכיאור: אם אנו לא נדע להתנהל כמו שצריך אחד עם רעהו, הארץ תקיא אותנו.

מיכאל מלכיאור: ראינו את זה כמה וכמה פעמים בהיסטוריה של עם ישראל.

מיכאל מלכיאור: בזה אנו ניבחן.

מיכאל מלכיאור: לא כתוב בתורה שאנו ניבחן בכמה אנשים מניחים תפילין או כמה אנשים עובדים עבודה זרה, אלא איך אנו מתנהלים בצורה החברתית הקרקעית שלנו.

מיכאל מלכיאור: להתיישבות העובדת יש חלק מרכזי בכל הקיום של הציונות החדשה והחברה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעסוק גם בנושא של החינוך ההתיישבותי.

מיכאל מלכיאור: יש כמה וכמה היבטים לנושא.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות לכל מי שטרח והביא לשולחן שלנו דברים טובים.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שהגיעו החברים מההתיישבות, חה"כ אבו וילן וחה"כ אורית נוקד.

מיכאל מלכיאור: לקבל את אורית, שהיא חברה בוועדה שלנו אבל לא תמיד מגיעה אלינו, זה לא קל.

מיכאל מלכיאור: זה בגלל שהיא בוועדת כספים דואגת להתיישבות.

מיכאל מלכיאור: היא יודעת מתי כן להגיע, בדברים הכי חשובים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שאתם תפתחו בדברים קצרים.

אבשלום וילן: קודם כל אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש, שנעתרת ברצון לדיון על החינוך ההתיישבותי.

אבשלום וילן: בשבוע הבא חג שבועות, הבאת הביקורים ופרי הארץ.

אבשלום וילן: עברתי פה ויה דה לרוזה עם כל האישורים של המוצרים.

אבשלום וילן: אמרו לי שהכל צריך להיות באישור בד"ץ.

אבשלום וילן: אמרתי שזו רק תערוכה, והרב של הכנסת אמר לי שאנשים הולכים ואוכלים מבלי שנראה.

אבשלום וילן: נתתי את מילתי, ואני מקווה שהכל יהיה בסדר.

מיכאל מלכיאור: בשביל חשש מגזל לא צריך בד"צ, אבל בשביל האוכל צריך אישור בד"צ.

אבשלום וילן: אני חושב שיש טעם לדון בחינוך ההתיישבותי, כי חדשות לבקרים יש מערערים על הצורך בו, כמה זה עולה לנו והאם יש בזה היגיון.

אבשלום וילן: משנות ה-60, כאשר יגאל אלוני היה שר החינוך ונקבעה הקונספציה, ועד היום, זה נתון בויכוח תמידי.

אבשלום וילן: אין לי בעיה עם הויכוח, אלא עם המסקנות והמשמעות.

אבשלום וילן: יש עבודה מאוד גדולה שעשה מרכז המחקר של הכנסת, שמוכיח איך העולם המערבי: ארצות הברית, קנדה, האיחוד האירופי ויפן, מתמודד עם השאלות של החקלאות, פריפריה והחינוך הכפרי.

אבשלום וילן: כל העולם המערבי עבר היום לשים דגש על הפריפריה ולאינטגרציה שלה בתוך המערכות הלאומיות.

אבשלום וילן: אם יש לנו יתרון, זה בכך שהחינוך ההתיישבותי כולל בתי ספר מצוינים.

אבשלום וילן: אם יש יתרון יחסי לפריפריה במדינת ישראל, זו רמת החינוך.

אבשלום וילן: את זה חייבים לזכור ולשמור.

אבשלום וילן: אומרים: כמה בתי ספר יש באמת ומה כבר עושים שם בחקלאות, וזה נכון ולא נכון.

אבשלום וילן: הדגש הוא על החינוך לחקלאות, על הקשר לאדמה, על העבודה והתפרנסות.

אבשלום וילן: אני בוגר בית ספר קיבוצי-חקלאי של פעם, שבו מגיל אפס עובדים בענפים החקלאים.

אבשלום וילן: כמה גשם ירד במהלך החורף היתה החדשה הכי חשובה.

אבשלום וילן: כי כאשר היינו משק חקלאי בבצורת לא היינו מתפרנסים.

אבשלום וילן: כשהיה גשם היתה פרנסה.

אבשלום וילן: בכל מקום שאני לא אמצא, תמיד כאשר אני מתקשר הביתה בבוקר אני שואל כמה גשם ירד.

אבשלום וילן: הקשר לאדמה ולארץ, הוא קשר מאוד חשוב.

אבשלום וילן: זה אחד הדברים הכי בסיסיים והכי חשובים, שנותנים לנו את תחושת ההזדהות עם מה שקורה פה.

מיכאל מלכיאור: אני כל בוקר דאגתי שיהיה מספיק גשם, שניתן אחר כך למדוד בתפילות.

מיכאל מלכיאור: אין ספק, שהחיבור לארץ מקבל היום מימדים בנושא הסביבתי.

מיכאל מלכיאור: אנשים הפכו להיות אורבניים, מנותקים מן הקרקע.

מיכאל מלכיאור: המגע עם הקרקע כדי שתהיה תחושה מה זה פיתוח חברתי, מאוד חסר היום.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד מעודדים את הילדים שלנו ללכת ולעסוק בחקלאות, ולעשות את זה כחלק מהאחריות החברתית-סביבתית.

אורית נוקד: אין חקלאות בלי התיישבות.

אורית נוקד: חייבים לחזק את המעמד של החקלאות.

אורית נוקד: צריך לקבל את ההחלטות הנכונות, ולשמור על הערכיות והייחודיות של החינוך ההתיישבותי.

אורית נוקד: חשוב לשמוע את הדברים של נציגי ההתיישבות.

אלכס מילר: כשאמרת שצריך לחבר את הילדים לנושא של החקלאות, אני נזכרתי בכך שאת הסטודנטים ברוסייה היו שולחים בכל שנה לאסוף תפוחי אדמה לתרומה.

אלכס מילר: הנושא הזה מאוד חשוב.

אלכס מילר: אני אחד מאלה שחושב, שהנושא של אקולוגיה וחקלאות הוא אחד מהכלים החשובים בהעברת ערכים לצעירים במדינת ישראל, כערכים ציוניים.

אלכס מילר: צריך להעלות את הנושא על סדר היום, כך שאולי נצליח שגם בבתי הספר בערים הגדולות ייכנס גם הנושא הזה.

אלכס מילר: פעם היתה פינה ירוקה, ועכשיו כל הדברים האלה כמעט ונעלמו מבתי הספר.

אלכס מילר: אנחנו יכולים להתקדם ולהעלות את המודעות גם בבתי ספר רגילים.

אבשלום וילן: האם אתה אספת פעם תפוחי אדמה?

אלכס מילר: היינו נוסעים פעם בשנה לאוקראינה, והייתי מתעסק עם זה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו אורח מאוד חשוב, שפעם היה בן בית פה.

מיכאל מלכיאור: היום הוא בבית הלורדים.

פסח קופר: אנחנו באנו ליום החקלאות, ויש לי כמה דברים לומר.

פסח קופר: אני בא ממשפחה של 100 שנות חקלאות.

פסח קופר: חקלאות מדינת ישראל היא אחת מהמפותחות והיפות בעולם, אבל יצא לנו שם רע.

פסח קופר: יש פה דברים אדירים.

פסח קופר: התפוקה החקלאית לשנה היא על סך 21 מיליארד שקלים.

פסח קופר: אנו מעבדים 3,000,000 דונם אדמה מ-21,000,000 דונם שקיימים בכל מדינת ישראל.

פסח קופר: אנחנו צורכים מים בסכום של מיליארד קוב.

פסח קופר: הדבר המעניין, הוא שחצי אלה מים מושבים.

פסח קופר: החקלאים שנים לחצו שיתנו תקציבים, כך שהיום כל מי הביוב הופכים למי השקיה.

פסח קופר: עושים את הטובה הגדולה למועצות והעיריות, שאנחנו בחקלאות קולטים את המים האלה.

פסח קופר: אנו מיצרים ירקות בארץ בסכום של 4 וחצי מיליארד שקל.

פסח קופר: במטעים 3 וחצי מיליארד.

פסח קופר: בענף הדרים חצי מיליארד.

פסח קופר: בענף גידולי שדה מיליארד וחצי.

פסח קופר: בענף הפרחים מיליארד אחד.

פסח קופר: בענף הבקר 3 מיליארד.

פסח קופר: בענף הלול 3 מיליארד.

פסח קופר: זו חקלאות אדירה, אבל דור ההמשך הוא לא מה שהיה פעם.

פסח קופר: אני בא ממשפחה של 100 שנה, שבה כולם ידעו שהם חקלאים.

פסח קופר: היום הולכים ללמוד, היום מתפתחים.

פסח קופר: זו טרגדיה.

פסח קופר: הרבה לא רוצים להישאר בחקלאות.

פסח קופר: לכן, אנו קבוצה מאוד מצומצמת.

פסח קופר: בסך הכל יש 22,000 חקלאים מוצהרים.

פסח קופר: שכירים ישראלים עובדים אצלנו במשקים.

מיכאל מלכיאור: כמה ישראלים יש?

פסח קופר: יש 23,000 תאילנדים ו-19,000 ישראלים.

פסח קופר: אני רציתי שאנשים ירגישו שיש חקלאות נהדרת וטעימה.

מיכאל מלכיאור: לא הזכרת את יחסי החוץ של ישראל.

פסח קופר: אנחנו בשותפות עם כל השוק המשותף באירופה.

פסח קופר: אני רוצה לדבר על החינוך.

פסח קופר: אני אתן לכם את התמונה.

פסח קופר: בפרדס חנה יש בית ספר חקלאי שקיים 70 שנה, בית ספר החקלאי פרדס חנה.

פסח קופר: יש שם רפת, לול, חממת פרחים.

פסח קופר: אנו מעבדים 1,600 דונם אדמות מדינה בפלחה.

פסח קופר: יש לנו 1,500 תלמידים עם פנימייה של 130 ילדים.

פסח קופר: אני מזמין את מי שרוצה לראות דבר יפה, לבוא ולראות.

פסח קופר: הכל ירוק, עם עצים, מסודר ונקי.

פסח קופר: מה הטענה שלי?

פסח קופר: אני עכשיו היו"ר מטעם התאחדות איכרים, שאנחנו כביכול הבעלים.

פסח קופר: חסרים לנו 8,000,000-10,000,000 שקלים בסך הכל.

פסח קופר: המשרד של יחיאל הולך, רץ ודופק על השולחנות.

פסח קופר: הגענו אל האוצר, ולו יש זמן.

פסח קופר: את מי מעניין 1,450 תלמידים?

פסח קופר: שלא יגידו לי שהחינוך הוא בראש סדר העדיפויות.

פסח קופר: זה שקר.

פסח קופר: יש לנו חלקת אדמה שאני רוצה להפוך אותה לאדמה שנוכל למכור כנדל"ן, כדי שתהיה הכנסה.

פסח קופר: האוצר אומר שהוא דן בזה, אבל אנו נמשכן את האדמה לזכותו.

פסח קופר: איך אני יכול להגיד שיש חינוך?

פסח קופר: יש חינוך, אבל לאלה שצריכים לדאוג לחינוך לא איכפת מהחינוך.

פסח קופר: גועל נפש.

פסח קופר: אני יהודי שגילו מעל ל-80.

פסח קופר: לא היה דבר כזה פה בכנסת.

פסח קופר: כאשר היינו באים לשרים באוצר, היו עוזרים.

פסח קופר: היום כלום.

פסח קופר: אדוני, אני מודה לך שנתת לי להוציא מהלב מה שכואב לי, אבל זה לא עניין פרטי שלי.

יחיאל שילה: הנושא כבר נדון בכל הוועדות, ונמצא אצל החשב הכללי.

יחיאל שילה: זה נמצא בשלב של הכנת הקריטריונים ופרסום ברשומות.

יחיאל שילה: יש אישור לעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: למה אתם לא מקצים את הכסף שצריכים?

יחיאל שילה: יש תוכנית הבראה מסודרת לגבי פרדס חנה.

יחיאל שילה: לפני כמה שנים האוצר ומשרד החינוך נתן 2,000,000 שקלים לפרדס חנה כהלוואה עומדת.

יחיאל שילה: חוץ מזה, הוא קיבל מענקים נוספים, את כל המודרכות ואת כל ההוצאות מהמינהל של משרד החינוך.

יחיאל שילה: כרגע הוא נקלע לגירעון גדול מאוד.

יחיאל שילה: יש הסכמה עם כל הגופים והגורמים, אבל ישנה פרוצדורה ארוכה.

יחיאל שילה: צריך להוציא קריטריונים ולהעביר למשרד המשפטים, וכן לפרסם ברשומות.

פסח קופר: ימותו עד אז.

יחיאל שילה: אף אחד לא ימות.

יחיאל שילה: בית ספר עומד ומתפקד יפה.

מיכאל מלכיאור: כלומר, יש הבטחה של משרד החינוך שהעניין ייפתר.

יחיאל שילה: תסמוך על פסח.

יחיאל שילה: הוא רץ לכל הכיוונים.

מיכאל מלכיאור: אני סומך עליו, אבל אני פחות סומך עליהם.

מיכאל מלכיאור: האוצר לא מנהל את החינוך במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: פסח, אני מתפלא שאתה קונה את מה שמוכרים לך.

מיכאל מלכיאור: מוכרים לך שמדובר באוצר.

יחיאל שילה: זה האוצר.

מיכאל מלכיאור: אבל אתם אחראים על החינוך.

מיכאל מלכיאור: בוא נסגור את משרד החינוך כי בכל ישיבה פה אומרים לי: אנחנו רוצים, אבל האוצר לא מאשר.

מיכאל מלכיאור: בשביל מה קיים משרד החינוך?

יחיאל שילה: זה לא נכון.

יחיאל שילה: פה יש מענק מיוחד, שהאוצר הסכים עליו.

יחיאל שילה: זה מתקציב משרד האוצר.

יחיאל שילה: זה תקציב ייעודי וייחודי לבית ספר פרדס חנה.

מיכאל מלכיאור: אני שומע את התשובה הזאת בארבע ישיבות יומיום.

מיכאל מלכיאור: לא איכפת לי מאיפה תיקח את הכסף.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שלא תוציא את זה ממשרד החינוך, כי יש מספיק יעדים לכסף של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע, האם אתה מסוגל לפתור את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אתה פה הודעת שאתה פותר את הבעיה.

יחיאל שילה: אני אמרתי שאנחנו בדרך לפתרון הבעיה, כיוון שהבעיה היתה קודם כל עם האוצר.

מיכאל מלכיאור: האם אתה יכול להודיע לנו מתי הדבר יגיע לפתרון?

יחיאל שילה: זה תלוי במשרד המשפטים להוצאת קריטריונים.

מיכאל מלכיאור: קריטריונים צריך.

מיכאל מלכיאור: פסח, אלה זמנים חדשים.

מיכאל מלכיאור: אז לא היו קריטריונים.

פסח קופר: אתה יודע מה זה קבלת קריטריונים?

פסח קופר: צריך להעביר מכתב של קריטריונים מחדר אחד לשני, וזה לוקח 3 חודשים.

פסח קופר: אותי קשה לסדר.

פסח קופר: אני דיברתי עם שני שרי אוצר, והם שיקרו לי.

פסח קופר: אני הפכתי את העולם בשביל בית הספר הזה.

יחיאל שילה: קודם כל תודה לחה"כ אבו וילן על היוזמה לדיון.

יחיאל שילה: החינוך ההתיישבותי היום מחנך קרוב ל-70,000 תלמידים ב-120 בתי ספר אזוריים וכפריים.

יחיאל שילה: חוץ מזה, יש לנו קרוב ל-150 פנימיות.

יחיאל שילה: היום החינוך ההתיישבותי אחראי על שלוש מערכות: בתי ספר אזוריים, החינוך הפנימייתי והחינוך החקלאי.

יחיאל שילה: חקלאות זה לא סטיגמה, לא מילת גנאי ולא דבר גס.

יחיאל שילה: אצלנו הנושא של החקלאות זה ערך.

פסח קופר: אני דיברתי על הציבור.

יחיאל שילה: אנחנו מפעילים היום קרוב ל-150,000 תלמידים במדינת ישראל, שעוסקים בצורה כזו או אחרת בחקלאות.

יחיאל שילה: זה מתחיל בבתי ספר היסודיים, דרך חטיבות הביניים ועד בתי ספר האזוריים, שבהם יש חממות מתקדמות של היי-טק.

יחיאל שילה: ישנם 35 כפרי נוער חקלאיים לכל דבר ועניין, שאין מה להתבייש בהם מבחינת החקלאות המתקדמת.

יחיאל שילה: אנחנו מדברים על סדר גודל של 1,400 עבודות גמר בתחום החקלאות.

יחיאל שילה: עבודות חקר ועבודות גמר שנעשות בתוך החינוך ההתיישבותי מהוות 50% מכלל עבודות הגמר והחקר במשרד החינוך, למרות שהחינוך ההתיישבותי מהווה כ-10% מכלל תלמידי משרד החינוך בחטיבות הביניים.

יחיאל שילה: אנחנו מדברים על 1,500 תלמידים שנבחנים בבחינות הבגרות בחקלאות ו-2,300 בבחינות המעשיות.

יחיאל שילה: קרוב ל-5,500 תלמידים עובדים יומיום בענפי משק חקלאיים.

יחיאל שילה: אנחנו קשורים למכונים חקלאים ואוניברסיטאות.

יחיאל שילה: ישנם קרוב ל-100 חוקרים שעובדים אתנו יחד.

יחיאל שילה: אני מציע, שכל אחד מהחברים שלנו יאמר כמה משפטים.

ישראל וייסנשטרן: יש חינוך חקלאי בישראל, למרות שבציבור לא יודעים זאת.

ישראל וייסנשטרן: החינוך החקלאי ניתן בשלוש מסגרות: בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים, בתי ספר חקלאיים וחוות לחינוך חקלאי ואיכות הסביבה שנמצאים באזורים השונים של הארץ.

ישראל וייסנשטרן: בכ-600 בתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים מלמדים חקלאות בהקשרים של סביבה.

ישראל וייסנשטרן: יש 29 חוות של חינוך חקלאי ואיכות הסביבה במדינת ישראל, מדימונה בדרום ועד קריית שמונה.

ישראל וייסנשטרן: כל שבוע מגיעים 60,000 תלמידים ללמוד חקלאות.

ישראל וייסנשטרן: לאותן 29 חוות מגיעים מאות ילדים: מהחטיבה העליונה מגיעים תלמידים לעשות עבודות מחקר ברמה של עבודות גמר.

ישראל וייסנשטרן: יש מאות כיתות גן, שמגיעות כל שבוע לאותן חוות.

ישראל וייסנשטרן: בסך הכל מדובר על 60,000-70,000 תלמידים שמגיעים לחוות, מבלי להיכנס למה שקורה בבתי ספר היסודיים וחטיבות הביניים.

ישראל וייסנשטרן: החקלאות, במיוחד בבתי הספר היסודיים וחטיבות ביניים, נותנת תשובות לתלמידים בעלי לקויות למידה וצרכים מיוחדים.

ישראל וייסנשטרן: זה מאוד מפותח בבתי ספר לחינוך מיוחד, בהם יש צורך בהיבט השיקומי.

ישראל וייסנשטרן: יש היום למעלה מ-80 בתי ספר על יסודיים, שבהם נעשית פעילות חקלאית, לימודית ומחקרית.

יוסי אלימלך: שיש לנו 14 רפתות גדולות, שמייצרות ברמה כלכלית.

יוסי אלימלך: המרכז שלנו הוא לימודים לכיוון בחינות בגרות.

יוסי אלימלך: יש לנו מטעים, גידולי שדה, יש לנו נוי, שזה ענף מרכזי מאוד במערכת שלנו.

יוסי אלימלך: יש לנו כ-60 בתי ספר שמקיימים חממות, שחלקן משמשות לתהליכי ייצור מבחינה כלכלית.

יוסי אלימלך: רפת, אורווה, שזה ענף חדש.

יוסי אלימלך: יש לנו לול, דיר, כלבייה.

יוסי אלימלך: אנו מגדלים כלבים ברמה בין הטובות בעולם.

יוסי אלימלך: יש לנו מחלבה, דגי נוי וגידולי שדה.

יוסי אלימלך: בנוסף, יש לנו גם ענפים מתקדמים כמו בית בד.

יוסי אלימלך: יש לנו שמן שמייצרים בכפר הנוער בעזרת תלמידים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

אילן שדה: אני שמח על היום הזה ועל ההזדמנות שלנו כמועצות אזוריות להציג את החינוך ההתיישבותי.

אילן שדה: זה מחוז שלנו, אבל גם כחינוך יסודי בהתיישבות.

אילן שדה: אנו גאים מאוד בחינוך שקיים אצלנו.

אילן שדה: התנועה ההתיישבותית עברה בשנים האחרונות הרבה מאוד משברים.

אילן שדה: העוגן ששמר על האוכלוסייה בהתיישבות, היה החינוך בפריפריה.

אילן שדה: אתמול הייתי ראש ועדת מכרזים במועצה אזורית, וכל אלה שבאו לא היו בהתיישבות.

אילן שדה: כולן שלחו את ילדיהן להתיישבות, בגלל החינוך הטוב והמיוחד שאנו מעניקים בהתיישבות.

אילן שדה: בכדי שיבואו וירצו לחיות בפריפריה, וזה לא קל.

אילן שדה: עקרון השילוב הוא דבר שמובנה אצלנו, ואנחנו לא יכולים בלעדיו.

אילן שדה: התפיסה הקהילתית שלנו אומרת, שכולם חיים יחד, יתחנכו יחד.

אילן שדה: קיצצו אצלנו את נושא ההסעות.

אילן שדה: אין אפשרות לנהל מערכת מסודרת ללא הסעות.

אילן שדה: סגרנו בתי ספר קטנים, והתחייבו לנו למימון של 90% מעלות של ההסעות.

אילן שדה: היום אנו נמצאים ב-50% מימון בבתי הספר העל יסודיים, וביתר אנו נעים בין 75% ל-80% מימון.

אילן שדה: כל הזמן מקצצים, והנטל הוא עלינו ועל המועצות.

אילן שדה: ברור שמה שהולך להסעות זה במקום לתת עוד לילדים שלנו.

אילן שדה: המגמות אצלנו בבתי הספר הקטנים עולות יותר.

אילן שדה: אנו יודעים שהחינוך אצלנו עולה כ-10% יותר מאשר במקומות אחרים.

אילן שדה: פסח, אתה לא סתם בגירעון.

אילן שדה: אתה בגירעון, כי לאט לאט מקצצים לך את השעות.

אילן שדה: בסופו של דבר, גם לנו יש את הגבול.

אילן שדה: נדמה לי, שהמדינה הורידה מעל סדר היום שלה את החשיבות של החינוך בפריפריה כשומר על האוכלוסייה בפריפריה.

אילן שדה: המסר המרכזי שצריך לצאת מהמקום הזה, הוא לתת יותר לחינוך בפריפריה, כי הוא עולה יותר.

אילן שדה: התלמיד לא מקבל יותר, הוא צריך לקבל את מה שמקבלים בכל מקום אחר.

אילן שדה: אנחנו לא יכולים להגיד לתלמיד לעלות על אוטובוס ולקבל מגמה בבית ספר אחר מזה שאתה לומד בו.

אילן שדה: את הכל אנו חייבים לתת בבית הספר שלנו.

אילן שדה: אני מקווה, שייצא מפה מסר.

אילן שדה: נאבקנו בנושא ההסעות, וכל פעם אנשי האוצר מפחידים אותנו בבג"צים ולא נותנים פתרון.

מנשה סמיר: אבו נגע במצב הקיים במדינות המערביות.

מנשה סמיר: ההזנחה של הפריפריה באה לידי ביטוי בחינוך, אבל היא פגעה גם בחקלאות וגם באוכלוסייה עצמה.

מנשה סמיר: חברת הכנסת אורית נוקד אמרה, שהתיישבות זו חקלאות.

מנשה סמיר: דבר אחד יכול להבטיח את שני הדברים, וזו המערכת החינוכית.

מנשה סמיר: אנחנו היום מתחילים להיות לפני שוקט שבורה.

מנשה סמיר: לא לעולם חוסן.

מנשה סמיר: זה שהמערכת היום היא עדיין איכותית לא אומר דבר.

מנשה סמיר: כבר היום אנו מזהים תהליכי שחיקה.

מנשה סמיר: על מנת לשמור על העקרונות של שילוב, קהילתיות, מענה לצרכים המיוחדים של כל האוכלוסייה ועיצוב קבוצה שתישאר בפריפריה, החינוך מחייב תוספת ייחודית.

מנשה סמיר: במדינות מערב אירופה היתה שחיקה, וכתוצאה מכך הפריפריה החקלאית גססה.

מנשה סמיר: בצרפת ובגרמניה נאלצו להשקיע הון עתק כדי להחזיר את האוכלוסייה האיכותית לפריפריה.

מנשה סמיר: זה עלה להן ביוקר, בגלל ההזנחה.

מנשה סמיר: ב-5-10 השנים האחרונות היתה שחיקה במערכת החינוך בכלל, ובמערכת החינוך ההתיישבותית עוד יותר, וזה בגלל העלויות שהוזכרו כאן על ידי אילן.

מיכאל מלכיאור: האם אתה יודע כמה עולה לגדל קילו תפוחי אדמה בנורווגיה, וכמה סובסידיה המדינה נותנת כדי לקיים את זה?

אבשלום וילן: תן לנו את הנפט של נורווגיה, ונסתדר.

מנשה סמיר: כדי להבטיח שהמערכת הזאת תצליח, אנו חייבים לחשוב ולדבר על רצף חינוכי.

מנשה סמיר: במערכת החינוך ההתיישבותי יש פער.

מנשה סמיר: בתי ספר היסודיים נמצאים במחוזות הגיאוגרפיים, כאשר ד"ר שילה עם הצוות שלו עושה עבודה מצוינת אך ורק מכיתה ז'.

מנשה סמיר: אפילו בדברת, אם מותר להזכיר את הוועדה הזאת, דיברו על רצף חינוכי.

מנשה סמיר: אם אנו רוצים רצף התיישבותי, חקלאי-ערכי, חברתי אנו חייבים לעשות זאת.

מיכאל מלכיאור: למה אתה מתכוון?

מיכאל מלכיאור: האם אתה מתכוון שכולם ימשיכו מהיסודי לתיכון?

מנשה סמיר: מערכת החינוך ההתיישבותי, שעומד בראש ד"ר יחיאל שילה, מטפלת בילדים שלנו רק מכיתה ז'.

מנשה סמיר: עד כיתה ו' אנחנו מטופלים בבתי ספר יסודיים רגילים במחוזות הגיאוגרפיים ללא זיקה ייחודית או התמחות בתחומים שאנו עוסקים בהם כאן.

מיכאל מלכיאור: כלומר, היית רוצה שהיסודי יעבור להיות חלק מהחינוך ההתיישבותי.

מנשה סמיר: כן, כדי שהרצף החינוכי, החברתי, הקהילתי של החינוך ההתיישבותי ושל החינוך המיוחד יישמר.

מיכאל מלכיאור: למה מתנגדים לזה?

מנשה סמיר: האם במדינת ישראל מחוז יוותר על בית ספר?

מנשה סמיר: צריכה להיות הכרעה של הדרג הפוליטי, של שרת החינוך, של ועדת החינוך של הכנסת.

מנשה סמיר: צריך להיות כאן גיבוי למהלך הזה.

מיכאל מלכיאור: זה נושא שצריך ללמוד אותו יותר לעומק.

מיכאל מלכיאור: לא הייתי רוצה לעשות הכרעה לפני שאני שומע פה את כל הצדדים, אבל זה נשמע מאוד הגיוני מה שאתה אומר.

קריאה: זו הסיבה שלא עושים את זה.

מנשה סמיר: ההיגיון אומר, שאפשר לקחת את התיכונים מיחיאל ולהעביר אותם למחוזות ואז יהיה גם כן רצף.

מנשה סמיר: יהיו כאלה שיאמרו גם את זה, אבל אז אנו מאבדים את הערך המיוחד של ההתיישבות, של החקלאות.

זאב מילר: אצלי בכפר לומדים 1,500 תלמידים, והם נאבקים כדי להגיע לאשל הנשיא.

זאב מילר: כאשר אתה שואל את הילדים ממיתר, מלהבים ומהקיבוצים מה הסיבה שהם מגיעים אלינו, הם אומרים בצורה ברורה, שמעניין אותם יום העבודה.

זאב מילר: את מה שהם מקבלים באשל הנשיא הם לא יכולים לקבל במערכת העירונית האחרת.

זאב מילר: ילדים עובדים אצלנו החל מכיתה ט'.

זאב מילר: יום העבודה מתחיל בשעה רבע לשמונה בבוקר ומסתיים בשעה שתיים בצוהריים.

זאב מילר: העבודה היא בשדה, ברפת, בדיר, בלול, עבודה קהילתית.

יהודית גידלי: כל יום או פעם בשבוע?

זאב מילר: יום בשבוע, אבל עבודה מאוד משמעותית.

זאב מילר: הילדים הנכבדים, שהוריהם לא האמינו שהם יבואו עם בגדי עבודה, נעליים גבוהות וכובע טמבל, ויחזרו הביתה עם ריח של רפת, מגיעים אלינו מכל האזור.

זאב מילר: בכל שנה יש לנו 100 עבודות גמר.

זאב מילר: העבודות האלה זוכות לפרסים בינלאומיים.

זאב מילר: אצלנו בכפר פיתחנו שני פטנטים.

מיכאל מלכיאור: איזה פטנטים?

זאב מילר: בסין יש בעיה של טפטפות.

זאב מילר: הטפטפת נסתמת.

זאב מילר: באו אלינו אנשי נטפים, והציגו לנו את הבעיה.

זאב מילר: ישב תלמיד מוכשר מלהבים ופיתח נוסחה שתורגמה למכשיר, שמייצר טפטפות עבור מפעל נטפים.

זאב מילר: נפתרה בעיה אדירה בסין.

מיכאל מלכיאור: האם הוא מקבל תגמולים פר אזרח בסין?

אבשלום וילן: פר טפטפת עדיף.

זאב מילר: העבודה הזאת קיבלה פרס של אוניברסיטת תל אביב, פרס המים, ושל המלך השבדי.

מיכאל מלכיאור: מה קשור מלך שבדיה לזה?

זאב מילר: הם מעמידים פרס לשאלות המים, ואצלנו בכפר שאלת המים היא דבר מרכזי מאוד.

זאב מילר: אנחנו הכפר הראשון והיחיד בעולם בעל תו תקן 14,001.

זאב מילר: כל הכפר הפך להיות מהפכה בתחום הסביבה.

זאב מילר: יש שאלות שיעניינו כל יהודי, שאלות של מוסר.

זאב מילר: יש אצלנו דיון על זכויות של בעלי חיים.

זאב מילר: לפני חודשיים היה משפט ציבורי אצלנו בכפר, האם ראוי לכלוא שתי תרנגולות בכלוב אחד, או לעשות חקלאות חופש.

זאב מילר: הדיון המוסרי הזה לא יכול להתקיים בבית ספר שהוא לא בית ספר התיישבותי.

תלמידה: חשוב לי לציין את הנושא של הטיולים השנתיים.

תלמידה: בכל שנה אנחנו יוצאים לטיול של 5 ימים.

תלמידה: הטיול הזה מאוד משמעותי.

תלמידה: השנה התלמידים נאבקו כדי לצאת לטיול הזה.

תלמידה: הוא מאוד משמעותי ומשפיע על כל התהליך בבית הספר.

תלמידה: זה טיול שהוא לא מתקיים במלונות.

תלמידה: אנחנו ישנים בשטח ומכינים לעצמנו את האוכל.

מיכאל מלכיאור: זה לא בתי מלון באילת.

תלמידה: לא.

אבי אהרונסון: המינהל לחינוך התיישבותי זו אחוזה שלא רואים כמוה בתוך משרד החינוך.

אבי אהרונסון: זו משפחה.

אבי אהרונסון: המפקחים במינהל הם לא קרציות של מנהלי בית הספר, אלא השותפים שלהם.

אבי אהרונסון: ההתעקשות הזאת נראית בולטת לעין במקומות אחרים.

אבי אהרונסון: העניין הזה של חיזוק המינהל על ידי הרצף החינוכי הוא מאוד משמעותי.

אבי אהרונסון: אני רוצה להעיר שני דברים.

אבי אהרונסון: הדבר הראשון הוא הגיל הרך.

אבי אהרונסון: יש אנומאליה בחינוך בארץ.

אבי אהרונסון: החינוך מגיל לידה עד גיל 3 קשור למשרד העבודה.

אבי אהרונסון: זה אנכרוניזם בלתי אפשרי, מנותק מכל רצף חינוכי.

מיכאל מלכיאור: הממשלה החליטה להמשיך באנומאליה הזאת על אף ההמלצות שלנו בנושא.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, היחידה טובה.

מיכאל מלכיאור: האנומאליה הזאת קיימת בגלל אמהות עובדות.

מיכאל מלכיאור: לא הסתכלו על חינוך לילדים כחינוך אלא כשמרטפות.

אבי אהרונסון: זו אנומאליה שצריך לפתור אותה.

מיכאל מלכיאור: שכנעת אותי.

אבי אהרונסון: אני רוצה לציין גם את החינוך הבלתי פורמאלי.

אבי אהרונסון: פה יש שילוב בין החינוך הבלתי פורמאלי לבין החינוך החברתי של המינהל.

אבי אהרונסון: ישוב פריפריאלי, גם אם הוא בלב שרון, הוא יישוב כפרי ויש לו את הדינמיקות שלו.

אבי אהרונסון: החינוך הבלתי פורמלי משתלב יפה מאוד עם החינוך החברתי שהמינהל מקיים בתוך בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: תנועות הנוער.

אבי אהרונסון: מצד אחד יש גם תנועות נוער, אבל גם את המערכת החינוך הבלתי פורמלית שהמועצה מפעילה.

אבי אהרונסון: משקיעים בזה המון כספים.

אבי אהרונסון: המדינה לא נמצאת בתוך העניין.

ישראל וייסנשטרן: הנושא היום הוא חינוך חקלאי.

ישראל וייסנשטרן: אני רוצה לומר, שחקלאות במערכת החינוך היא משאב חינוכי.

ציונה להב: אנחנו בית ספר ייחודי על אזורי ללימודי חקלאות, היי-טק, סביבה וחברה, וכפר ניסויי ליזמות, "יחד זורעים עתיד".

ציונה להב: כמו זאב, אני יכולה להתגאות ולומר שבאזור נלחמים כדי להגיע אלינו.

ציונה להב: לצערי, לא נותנים לתלמידים להגיע אלינו, בעיקר העיריות כמו אשקלון.

ציונה להב: יש בעיה עם אזורי הרישום.

ציונה להב: שווה לבוא, לראות ולהתרשם.

ציונה להב: 65% מתלמידנו הם בני עולים חדשים.

ציונה להב: יש לנו 950 תלמידים ומתוכם 270 בפנימייה.

ציונה להב: החינוך לחקלאות משיג את כל מה שאנחנו כאנשי חינוך היינו רוצים להשיג אצל התלמידים שלנו: נתינה, שותפות, אחריות ותרומה.

ציונה להב: נתת תמונה מאוד יפה.

אורית נוקד: הדברים מדברים בעד עצמם.

אורית נוקד: אחת המסקנות של הישיבה, היא שאנו נחזק את החינוך ההתיישבותי, ונקווה שיהיו תמיכות תקציביות לכך.

אורית נוקד: כפי שעלה מהדברים של מנשה, חשוב שיתקיים דיון עומק על הנושא של המינהל.

אורית נוקד: אני מבטיחה לבוא.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: הוצג בפנינו ביום חגיגי זה הפן החיובי והמשמעותי של מה זה ציונות.

מיכאל מלכיאור: כרגע מתקיים גם קונגרס ציוני.

מיכאל מלכיאור: אתמול הייתי בפנל שם, ושם שמענו את כל מה ששמענו פה, ההישגים ואת זה שכוללים את כלל התלמידים, גם תלמידים עם צרכים מיוחדים, העבודה באדמה, המחקר וכו'.

מיכאל מלכיאור: יש פה תמונה יפה, שלא ידועה לציבור הישראלי.

מיכאל מלכיאור: על אף הביקורים שהיו לי בבתי הספר האלה, אני מוכרח להודות שגם אני למדתי דברים חדשים ויפים.

מיכאל מלכיאור: אנו רוצים לחזק את ידיכם במשרד החינוך, בבתי הספר והמועצות האזוריות.

מיכאל מלכיאור: אנו רוצים שתראו בנו, בכנסת ישראל, בוועדת החינוך, שותפים לקידום הנושאים הספציפיים.

מיכאל מלכיאור: בהצהרות לא נבנה.

מיכאל מלכיאור: אני מצפה ממשרד החינוך ומשרד האוצר לסיים את התהליך של בית הספר החקלאי בפרדס חנה.

מיכאל מלכיאור: אני מצפה לקבל דיווח בוועדה על סיום מוצלח, ולא נכנס פה את כולם כדי לפתור את הבעיה.

מיכאל מלכיאור: בהמשך נקיים דיון המשך לגבי הנושא של הרצף.

מיכאל מלכיאור: נשמע את כל הצדדים ואת כל ההיבטים של הויכוח הזה, כדי שאפשר יהיה לקבל החלטה משכלת.

מיכאל מלכיאור: תראו בנו שותפים בכל דבר ועניין כדי לפתח את הפן הזה של הציונות.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם.