הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 41, 2007-05-07 11:00

סופה לנדבר: אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור.

סופה לנדבר: קיבלנו מסמכים מכל המשרדים אליהם פנינו, ומדובר במשרדים שחייבים לטפל באנשים שנפגעו פיזית ובנזק שנגרם לרכוש.

סופה לנדבר: אני רוצה שתתייחסו לנושא אולם קודם כל נתחיל בשמיעת האנשים שנפגעו ברכבת, אנשים שאני מכירה מהסיור שערכה סיעת ישראל ביתנו בבית החולים רמב"ם.

סופה לנדבר: אני מבקשת מכם לספר לנו למה עד היום לא קיבלתם טיפול ומדוע הייתם צריכים לפנות לעורך-דין.

ניקה שמחוביץ: מאז האירוע עדיין לא עברתי ועדת נכות כי כל פעם בביטוח הלאומי הולך חומר מסוים לאיבוד.

סופה לנדבר: כמה פעמים אבד החומר?

ניקה שמחוביץ: פעמיים.

סופה לנדבר: כמה ניתוחים עברת מאז הפגיעה?

ניקה שמחוביץ: אני חי על כדורים.

ניקה שמחוביץ: יש לי פגיעת ראש ופגיעת גב והם עושים ממני משוגע.

ניקה שמחוביץ: הגעתי למצב שאין לי מה לעשות כאן ואני לא יודע מה לעשות.

סופה לנדבר: ממה אתה חי?

ניקה שמחוביץ: אני חי מימי המחלה שאני מקבל מהרכבת, ימים שתבעתי בגין השנים שעבדתי שם.

סופה לנדבר: 10 חודשים.

ניקה שמחוביץ: כן.

סופה לנדבר: והמדינה?

סופה לנדבר: אין מדינה.

גדי מדברי: אני עובד חברת חשמל.

גדי מדברי: נפגעתי מטיל.

גדי מדברי: עברתי פגיעת ראש.

גדי מדברי: לי יחסית היה מזל כי הוציאו לי את הכדורים מהראש, אבל גם לי במשך 10 חודשים מאז עוד לא הייתה לי ועדה.

גדי מדברי: המזל שלי שאחרי חצי שנה חזרתי לעבודה, קודם לעבודה חלקית ועכשיו אני עובד במשרה מלאה, כך שיש לי משכורת, אבל היו לי חודשים, בהם הילד למד והייתי צריך לשלם עבור הלימודים, שלא קיבלתי משכורת והצטברו לי חובות, ובביטוח לאומי כלום לא קורה.

ירון זוהר: אני נפגעתי במוסך הרכבת.

ירון זוהר: למען האמת אצלי הסיפור עם ביטוח לאומי כבר התחיל בבית-החולים, כאשר באה אלי פקידה.

ירון זוהר: אני נפצעתי בכל הגוף ובעין אחת לא ראיתי.

סופה לנדבר: אני זוכרת אותך.

סופה לנדבר: אתה זוכר שהייתי אצלך?

ירון זוהר: כן.

ירון זוהר: אותה פקידה באה אלי ואמרה לי שכבר עברתי ניתוח עוד לפני הפגיעה.

ירון זוהר: עברתי ניתוח שבכלל לא קשור לראייה.

ירון זוהר: אחרי שהשתחררתי מבית החולים הלכתי מיד לרופא העיניים שלי שיאמר מה קורה כי אני לא יודע מה מחפשים עלי.

ירון זוהר: הייתי זקוק גם לניתוחים ברגליים וחשבתי כמה ימים אם ואיזה ניתוח עברתי ברגליים, ונזכרתי שכאשר הייתי תלמיד בטכניון, עברתי ניתוח של ציפורן חודרנית.

ירון זוהר: הם באים אלי ואני אשם שאני בכלל פונה אליהם.

ירון זוהר: באותה שיחה שהייתה לי עם הפקידה, היא אמרה לי שאין טעם לפנות לעורך-דין, אבל אחר כך, כאשר הבנתי את דבריה, אמרתי לה שאני רואה לאיזה כיוון את הולכת ולכן אני כן אלך לעורך-דין למרות שקודם לכן לא חשבתי בכיוון הזה.

ירון זוהר: נושא של ועדות רפואיות.

ירון זוהר: אצלי הוועדות הרפואיות נעשו אחרי כחצי שנה או ארבעה חודשים אבל יש עוד שתי ועדות רפואיות שאני צריך לעבור.

ירון זוהר: בוועדה הרפואית נתנו לי אחוזי נכות ואמרו לי שהוועדות האחרות ישלימו.

סופה לנדבר: כמה אחוזים נתנו לך?

ירון זוהר: האחוזים מזכים אותי בקצבה.

ירון זוהר: כשהייתי בביטוח לאומי, כל הזמן השתמשו בי כדי להעביר מסר שאני אפעל נגד האינטרסים של העובדים שלי.

ירון זוהר: אמרו לי שאני זכאי לקבל דמי פגיעה לשלושה חודשים ראשונים ולאחר מכן אני זכאי לקבל דמי פגיעה עד תשעה חודשים, ואפילו אפשר עד שנה.

ירון זוהר: המשיכו לשלם לי משכורת מלאה מעבר לשלושת החודשים, כפי שמקבלים נפגעי איבה.

ירון זוהר: הכירו בי גם כנפגע איבה וגם כנפגע עבודה.

סופה לנדבר: במה אתה בחרת?

ירון זוהר: אני בחרתי עבודה.

ירון זוהר: אמרו לי בביטוח לאומי שלפי חוק נפגעי פעולות איבה אני זכאי עד שנה.

ירון זוהר: בבית החולים באו אלינו וביקשו שנחתום כדי לסגור את החשבון מול בית-החולים.

ירון זוהר: לאחר מכן, כשהגשנו את הבקשה לתביעה לפי חוק נפגעי עבודה, שלחו מכתב שאנחנו מוכרים גם כאיבה וגם כעבודה, אבל התשלומים שהיינו מקבלים מעבר לדמי הפגיעה, כשהיינו מוכרים כנפגעי פעולות איבה, הם פסקו.

ירון זוהר: עכשיו נוח להם לומר שאנחנו לא נפגעי פעולות איבה אלא נפגעי עבודה, כך שלא מגיע לנו שום דבר אלא רק ימי מחלה.

ירון זוהר: חזרתי לעבוד, וכך גם ייעצו לי האנשים שמטפלים בי.

ישראל יונגר: אני יכול לתמצת לך את כל הבעיה.

סופה לנדבר: אתה תתמצת יותר מאוחר כי קודם אני רוצה לשמוע את האנשים.

סופה לנדבר: לא נהוג לתת את רשות הדיבור לעורכי-דין בוועדה, אבל לאור מה שאני שומעת אני כן ארצה לשמוע אותך.

קריאה: גם אני נפגעתי מהטיל ברכבת.

קריאה: רציתי להתייחס לקטע הרפואי שבין ביטוח לאומי למכבי.

קריאה: ביטוח לאומי נותן למכבי את הביטוח הבסיסי ולא משלמים את הביקורים אצל רופאים מומחים פרטיים אליהם הלכתי.

קריאה: דווקא בתקופה שאנחנו לא עובדים ואין לנו כסף, אנחנו צריכים לממן את זה ועד היום יש לי קבלות על סך של אלפי שקלים.

קריאה: ביטוח לאומי נותן את הסטנדרט, אבל הרופאים אליהם שולחים אותנו, הרופאים הרגילים של מכבי, לא יודעים את הבעיות שיש לנו ולא פותרים אותן וכל מומחה עולה הון.

קריאה: אני עדיין לא חזרתי לעבודה מלאה אלא לעבודה של כמה שעות.

קריאה: אנחנו שורפים את ימי המחלה שלנו עם שכר מינימום.

קריאה: כל אחד שנפגע כאן, נפגע גם בכיס כי אין לנו משכורת.

קריאה: אם רופא מומחה אליו אני הולך קובע לי למספר טיפולי פיזיותרפיה, ביטוח לאומי מאשר רק חמישה טיפולים כאלה כי זו המכסה וזאת למרות שהרופא מאשר את מספר הטיפולים לפי מה שקורה לנו.

ניקה שמחוביץ: הבעיה בביטוח לאומי היא שכל הזמן לוחצים אותנו ללכת לכיוון של נפגעי פעולות איבה, כי לפי חוק נפגעי פעולות איבה מגיע לנו עד 6,000 שקלים.

ניקה שמחוביץ: אני נפצעתי בעבודה וזכותי לבחור באיזה מסלול ללכת.

סופה לנדבר: נכון, זכותך לבחור.

ניקה שמחוביץ: הם דוחפים אותנו כל הזמן ללכת לכיוון נפגעי פעולות איבה.

ניקה שמחוביץ: כנפגע עבודה מגיע לי עד 36 אלף שקלים.

ניקה שמחוביץ: אני לא יודע למה הם דוחפים אותנו לכיוון הזה.

קריאה: אני חזרתי לעבודה די מהר, אבל אחרי כן נקלעתי למצב שלא יכולתי להמשיך לעבוד והייתי צריך לעזוב, בגלל בעיות נפשיות יותר, בגלל המקום עצמו.

קריאה: עכשיו בביטוח לאומי אישרו לי פסיכולוג, אבל אומרים לי שזה רק לחמישה מפגשים, ואם אני לא אמשיך במסלול נפגעי פעולות איבה, לא מגיע לי יותר.

קריאה: אני עוד לא החלטתי לאיזה כיוון אני הולך.

קריאה: לממן פסיכולוג מכיסי, כרגע אני לא יכול.

סופה לנדבר: אתה גם לא צריך.

סופה לנדבר: אני חושבת שיש אחראים במדינת ישראל שחייב לטפל בך.

סופה לנדבר: בהמשך אנחנו נשמע מביטוח לאומי מה הזכויות של הנפגעים ואיך הם יטפלו בכם במהירות.

סופה לנדבר: אני חייבת לציין שכאשר היינו אצלך בביקור בבית-החולים, אתה היית יותר אופטימי מאשר אתה עכשיו.

סופה לנדבר: אם הרגו אצלך את כל האופטימיות, אני חושבת שזה דבר חמור מאוד.

קריאה: בשיחות רבות ביטוח לאומי מזכיר את נפגעי פעולות איבה.

קריאה: בשיחה האחרונה הסברתי להם שאני עבדתי ונפל לידי טיל, אליו הייתי קרוב מאוד, ואני יודע שכאשר אני פתחתי עיניים, הייתי כולי תפור ויש לי עוד את התמונה שאני יכול להראות אותה לחברי הוועדה.

סופה לנדבר: אני זוכרת אותך היטב, אבל תראה לחברי הוועדה ולאנשי הביטוח הלאומי.

סופה לנדבר: אני זוכרת את התמונות של הילדים שלך.

קריאה: עכשיו אני צריך לבחור.

קריאה: אני מסביר להם שאני בן אדם חולה, אני חי על כדורים, יש לי שיתוק בפנים ויש לי בעיות גב עד היום.

קריאה: אני לא רוצה להתעסק בזה אלא להתעסק בבריאות שלי.

סופה לנדבר: היה לי מאוד מוזר שהייתם צריכים לקחת עורך-דין.

קריאה: עברתי שיקום מאוד ארוך.

קריאה: הייתי מאושפז חודש בבית-החולים רמב"ם ואחרי כן עברתי עוד חודשיים טיפולים ושיקום ברוטשילד.

קריאה: במהלך המעבר שלי מרמב"ם לרוטשילד, באו אלי אנשי ביטוח לאומי ואמרו לי שאם אני לא אחליט עכשיו בין נפגעי פעולות איבה לבין נפגעי עבודה, הם יזרקו אותי מבית החולים.

קריאה: כך אמרו לי, במלים האלה.

קריאה: באותו זמן הייתי בלחץ, מילאתי טפסים רק כדי שאוכל להמשיך בשיקום בבית-החולים.

קריאה: המזל שלי שהגעתי לעורך-דין יונגר שהרגיע אותי ולא נתן לי לעשות שטויות.

ישראל יונגר: תסביר למה בכלל פנית לעורך-דין.

סופה לנדבר: אני אתן לך את רשות הדיבור.

סופה לנדבר: חשבתי שאדם שנפצע במדינת ישראל מקבל מהר את הטיפול הראוי.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאתם צריכים לפנות לעורך-דין כאשר במדינת ישראל יש מי שצריך וחייב לטפל בכם במהירות.

סמי רז: נפגעתי מטיל ברכבת, יש לי רסיס בלב.

סמי רז: לא מזמן בחרתי להיות נפגע תאונת עבודה.

סמי רז: עורך-הדין הגיש את הבקשה לביטוח לאומי ושאלו אותי למה אני הולך לכיוון הזה ולא לכיוון נפגעי פעולות איבה.

סמי רז: בכוח הם רוצים שאני אהיה נפגע פעולות איבה ולא תאונת עבודה.

קריאה: אני עובד במוסך רכבת ישראל.

קריאה: אני באתי לעבודה לתת שירות ונפגעתי ברכבת מטיל.

קריאה: כמו שאני נותן את השירות, אני מצפה מביטוח לאומי שייתן לנו את השירות כמו שצריך ולא יטרטרו אותנו ממשרד למשרד.

ישראל יונגר: אני רוצה לומר, בניגוד לדעות שהושמעו, שמדינת ישראל חוקקה חוקים טובים והגונים, אבל היישום שלהם תקוע בדרך ואסביר זאת בתמצית.

ישראל יונגר: אני עורך-דין שעוסק בתאונות הכי גדולות בארץ.

ישראל יונגר: מסיבה זו פנו אלי הנפגעים ואני מצהיר מראש שאמרתי להם שאני לוקח מהם שכר סמלי בלבד.

ישראל יונגר: אני מחזיק בידי מקרה בכתב שנהג האוטובוס שהתפוצץ בדצמבר 2001 עם 16 הרוגים בדרך נווה שאנן.

ישראל יונגר: הוא קיבל את הפיצוי שלו באוגוסט 2006 וללא ריבית.

ישראל יונגר: החוק מדבר על כפילות, ובצדק, אי אפשר לתת גם פעולת איבה וגם תאונת עבודה, אבל ברגע שהאיש מחזיק משכורת מעל 8,000 שקלים ברוטו לחודש, כלכלית הוא אמור לבחור בתאונת עבודה.

ישראל יונגר: המוסד לביטוח לאומי שהוא הסוכן של משרד הביטחון, שזרק את החוק הזה לחצר האחורית, וסליחה על הביטוי, וכך נפטר מכל הנפגעים האלה, במקום להתייחס אליהם בחוק פעולות איבה כמו לנפגעי צה"ל, אין שום יחס.

ישראל יונגר: ברגע שאדון ירון נפגע, לקחו את אשתו ואת ילדיו למלון, קנו להם סוכריות וצעצועים.

ישראל יונגר: עכשיו, כשהוא רוצה לבחור בתאונת עבודה, מאיימים עליו שיורידו לו 15 אלף שקלים עבור המלון ועבור הסוכריות.

ישראל יונגר: אומר ירון שהוא לא ביקש מלון, אין לו כסף למלון, ומדוע הוא צריך לשלם את זה מכיסו.

ישראל יונגר: בא המוסד ואומר שרק בסוף הדרך מותר לך לבחור לכאן או לכאן ועד אז לא תקבל לא פה ולא פה.

ישראל יונגר: זהו המצב כרגע.

ישראל יונגר: לאנשים יש נכויות גבוהות מאוד, עד מאה אחוזים, אבל בגלל שהמוסד רוצה מאוד שיבחרו בפעולת איבה, והאנשים אומרים לא, הם לא רוצים, הם רוצים לבחור בתאונת עבודה – ולא בגלל שעורך-דין יונגר הסית אותם אלא בגלל שהם הבינו וקלטו, והבהרתי להם את החוק בהגינות רבה – משום שעדיף להם ללכת בדרך הזאת.

ישראל יונגר: לכן, אני מבקש, אם יושב כאן נציג המוסד והוא יודע חוק כמוני, כך אני מקווה, מותר לשלם לנפגעי פעולות איבה, ואם הוא בחר בתאונת עבודה, נא לשלם לו לפי תאונת עבודה.

ישראל יונגר: והיה ויתברר שהוא קיבל יותר מדי, זו אפשרות תיאורטית, האיש במסלול ארוך מאוד מול ביטוח לאומי עד קצבת זקנה ולאחר מכן, כך שתמיד יהיה מהיכן לגבות חזרה את הכסף.

ישראל יונגר: רחמנות על האנשים האלה.

ישראל יונגר: זה מסתובב עם כדור בלב, זה עם עורק סגור, זה בלי עיניים, זה עם טיל בראש ולא מקבלים כסף.

ישראל יונגר: זה לא יתכן.

ישראל יונגר: הם לא מקבלים לא מקדמות ולא כלום.

ישראל יונגר: אומרת להם הפקידה של ביטוח לאומי שלא ידברו עם עורך-דין יונגר כי הוא מסית אתכם.

ישראל יונגר: אני לא מסית אף אחד, לא ביקשתי מאף אחד שיבוא אלי ואני לא מחפש עבודה, אלא אני פשוט שומר עליהם.

ישראל יונגר: לכן רבותיי, אני מוכן למסור את השם ואת תעודת הזהות של הנפגע שנפצע בדצמבר 2001 וקיבל כסף באוגוסט 2006.

ישראל יונגר: זה לא יתכן.

ישראל יונגר: הוועדות האלה לא נגמרות אף פעם.

ישראל יונגר: מדוע אי אפשר אחרי שנה לסיים את קביעת אחוזי הנכות?

ישראל יונגר: אם יש התפתחויות לחומרה או לקולה, תמיד פותחים את הנכויות האלה, אבל תנו לאנשים מנוח.

ישראל יונגר: העיסוק בוועדות האלה הוא עיסוק מיותר, מזיק ומנציח להם את הנכות, וחבל.

ישראל יונגר: אני לא יודע מי נמצא כאן כנציג ביטוח לאומי כאן, אבל אני מבקש שישתפו קצת יותר פעולה.

ישראל יונגר: אנחנו לא נגד ביטוח לאומי.

ישראל יונגר: המוסד לביטוח לאומי לא צריך להפוך למוסד לאומי לביטוח.

כרמל סטינגר: אני מפקחת ארצית באגף השיקום ואני אתחיל בדברים שאתה אמרת, שאתה לא נגד הביטוח הלאומי.

כרמל סטינגר: אני יכולה להבטיח לך שאנחנו לא נגד האנשים ולא נגד הנפגעים, למרות הדברים שנאמרים כאן ושעלול להשתמע מכך.

כרמל סטינגר: ברשותכם, אני רוצה לתאר את תהליך העבודה אצלנו כי עלו כאן טענות מאוד קשות, כאשר לחלקן אני אתייחס כאשר נגיע לנושא הוועדות הרפואיות.

כרמל סטינגר: העבודה מתחלקת לשתיים, של אגף השיקום ואגף נפגעי פעולות איבה.

כרמל סטינגר: נדמה לי שאת אמרת שהמטרה היא לתת טיפול מהיר ומענה לצרכים, ואכן כאשר קורה אירוע, אנחנו כאגף השיקום, הדבר הראשון שאנחנו עושים הוא לפגוש את האנשים, לבדוק את הצרכים שלהם ולתת מענה.

כרמל סטינגר: כתוצאה מכך אנחנו מגיעים לבתי החולים ובבתי החולים בהחלט מתחילים את הטיפול באנשים, עוד לפני שנעשתה הבחירה שנתייחס אליה.

כרמל סטינגר: אם יש צורך בעזרה בבית לתקופה הזאת, אם יש צורך בסידור במלון, אם יש צורך בתשלום עבור כל מיני הוצאות בזמן אשפוז, אנחנו מתערבים בזמן הזה.

כרמל סטינגר: אגף נפגעי פעולות איבה מתחיל במה שהזכרתם, בתט"ר - תגמול טיפול ראשוני - וזה כדי שלאדם תהיה הכנסה מינימאלית בתקופה הזאת.

ישראל יונגר: על חשבון?

כרמל סטינגר: זאת ההתערבות הראשונה שלנו.

כרמל סטינגר: אחרי ההתערבות הראשונה מתחיל התהליך של הוועדות הרפואיות.

כרמל סטינגר: האנשים שנפגעו באסון הרכבת הוכרו בפגיעה כפולה, גם נפגעי עבודה וגם נפגעי פעולות איבה.

כרמל סטינגר: ברשותך, אני יכולה להקריא את החוק על מנת שנדע על מה אנחנו מדברים.

כרמל סטינגר: סעיף 16(א) לחוק נפגעי פעולות איבה אומר: "הזכאי עקב מאורע אחד לתגמול לפי חוק זה – חוק נפגעי פעולות איבה – ולגמלה לפי חוק הביטוח ונפגעי עבודה, ישולם לו תגמול לפי חוק זה, ואולם תוך שישה חודשים מהיום שבו נמסרה לו הודעה על החלטת הרשות ואם הוא נכה לפי חוק זה, גם תוך שלושה חודשים מהיום שבו נמסרה לו הודעה על קביעת דרגת נכות לצמיתות, הברירה בידו לבחור בגמלה לפי חוק הביטוח.

כרמל סטינגר: בחר הזכאי לתוך תקופה כאמור בגמלה לפי חוק הביטוח – זאת אומרת, בחר בנפגעי עבודה – תשולם לו הגמלה של נפגעי העבודה בניכוי הסכומים ששולמו לו כתגמול לפי חוק זה – נפגעי פעולות איבה – בתקופה בעדה מגיעה לו הגמלה.

כרמל סטינגר: זאת אומרת שכולכם בשלב הזה מתבקשים קודם כל לעבור ועדה רפואית של אגף נפגעי פעולות איבה.

כרמל סטינגר: זה כמובן אחרי שהייתה הכרה של הרשות כפעולת איבה.

כרמל סטינגר: במקביל עושים ועדות רפואיות של נפגעי עבודה.

כרמל סטינגר: שני התהליכים הולכים במקביל.

כרמל סטינגר: זה נכון, לפעמים הוועדות הרפואיות נמשכות יותר מדיי זמן ואנחנו מודעים לנושא הזה ואנחנו מטפלים בו.

כרמל סטינגר: אני אשמח להתייחס לכל דבר פרטני, אבל מבחינת התהליך חשוב לי לתאר את התהליך כדי שתהיה באמת הבנה של הדברים ושלא נצא כמוסד שיוצא כנגד האנשים ורק מחפש היכן לפגוע בהם.

כרמל סטינגר: על פי החוק הזה, יש אנשים שהטיפול בתביעה שלהם מסתיים תוך מספר חודשים ויש אנשים שהטיפול באמת נמשך מספר שנים כאשר כל מקרה לגופו של עניין ואני נותנת הבטחה נאמנה שכל מקרה פרטני שיינתן, ייבדק עד תומו ותינתן תשובה מלאה בלי שום טיוח והסתרה של הדברים.

סופה לנדבר: כמה זמן אתם צריכים כדי לטפל?

סופה לנדבר: אנחנו מסרנו את הרשימה של אותם אנשים שהיו נמצאים כאן.

סופה לנדבר: יש לך תשובות לגבי כל המקרים?

כרמל סטינגר: קיבלנו את הרשימה אתמול ואני אתייחס אליה.

כרמל סטינגר: אני אומר לכם היכן הבעיה.

כרמל סטינגר: הבעיה היא שנדרשת בחירה בין נפגעי פעולות איבה לנפגעי עבודה.

ישראל יונגר: כבר בחרנו.

ניקה שמחוביץ: למה הביטוח הלאומי מאבד את החומר?

כרמל סטינגר: אני מבטיחה לך שגם אם לא תקבל תשובה היום, עד סוף השבוע אתה תקבל תשובה מלאה.

כרמל סטינגר: חלק מהתהליך שהתעכב כאן באמת היה בגלל הבחירה.

כרמל סטינגר: אין חובה לעבור דרך איבה, ואני מבטיחה נאמנה שאין שום מדיניות במוסד ללחוץ לכיוון של בחירה בנפגעי עבודה, אבל מכל חוק נגזרות ההטבות והזכאויות שלו והן שונות לחלוטין.

כרמל סטינגר: הזכויות של נפגעי איבה הן שונות לגמרי משל נפגעי עבודה וכשאתה בוחר במסלול אחד, אתה לא יכול ליהנות מההטבות של המסלול השני.

ישראל יונגר: לא ביקשו מלון וצעצועים.

קריאה: כל יום באו לבית החולים וביקשו שנחתום על טפסים.

כרמל סטינגר: נכון.

כרמל סטינגר: אני חושבת שאנחנו מאוד פתוחים ללמידה ואנחנו נשמח ללמוד את התהליך, ואם יש משהו שבתחושה שלכם לא נאמר לכם מספיק ברור בבית החולים, אנחנו בהחלט ניקח את זה לתשומת ליבנו כך שהדברים להבא יובהרו.

סופה לנדבר: אם לא קיבלת את הרשימה, אני אמסור לך אותה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהעברנו את הרשימה בזמן.

כרמל סטינגר: הסיבה של קביעת התט"ר – תגמול טיפול ראשוני – שהוא מיידי ואפשר לשלם מהיום הראשון לאירוע.

כרמל סטינגר: דמי פגיעה לנפגעי עבודה אפשר לשלם רק אחרי 90 ימים, ואז המשמעות היא שאנשים נשארים 90 ימים בלי הכנסה.

קריאה: לא חתמתי על שום מסמך של פעולות איבה, כך שאיך הגדירו אותי כנפגע פעולת איבה?

מולה סמבי: אני עברתי ועדה של נפגעי פעולות איבה ואחרי כן אמרו לי שאני עובר לנפגע תאונת עבודה.

מולה סמבי: אי-אפשר לאחד את התיקים?

מולה סמבי: עברתי חמש-שש ועדות.

מולה סמבי: בסופו של דבר אני אותו אדם ואותם רופאים מטפלים בי.

סופה לנדבר: כולנו בני אדם וכולנו מבינים שהאנשים האלו שנפגעו צריכים לבחור בחוק זה או בחוק אחר וכי אין כפל חוקים, אבל יחד עם זאת אנחנו חייבים להיות בני אדם ואנושיים.

סופה לנדבר: אני יודעת שיש מקרים שחוק אומר דבר אחד, אבל יש יוצא מן הכלל.

סופה לנדבר: לפני מספר שנים מצאתי ברחוב אישה שמשרד הקליטה לא היה יכול לטפל בה.

סופה לנדבר: אותה אישה הייתה עורכת-דין ומצאו אותה ברחוב רעבה ללחם ואני הייתי יושבת-ראש קרן ולקחתי על עצמי לאסוף תרומות ולעזור לאנשים שנמצאים במצוקה, נכנסתי יחד עם העובדים של הפדרציה לבית שלה.

סופה לנדבר: את הבושה הזאת אני לא רוצה לתאר לכם.

סופה לנדבר: האישה הייתה על משהו שנקרא מזרון אבל היה רחוק ממזרון, הבית היה ריק לחלוטין, ועבורו היא שילמה 450 דולר באשדוד.

סופה לנדבר: הרשיתי לעצמי להיכנס למטבח וגם שם – פשוט בושה.

סופה לנדבר: פתחתי את המקרר וכאשר פתחתי אותו היו לי דמעות בעיניים.

סופה לנדבר: הבאתי לה מזון.

סופה לנדבר: לא הסתדרתי עם משרד הקליטה ולכן פניתי למנכ"ל חברת עמיגור שיושב כאן ואמרתי לו שאני לא יודעת מה לעשות, לאישה הזאת לא נותנים אישור לדיור מוגן, כי לפי הקריטריונים היא לא מתאימה.

סופה לנדבר: יובל פרנקל הכניס אותה לדירה.

סופה לנדבר: אספתי את הדברים, הבאתי לה מזרון וריהוט ואחרי שלושה שבועות החלטתי לבקר במקום הזה, ואז הסתבר לי שהאישה מתה.

סופה לנדבר: לפני כמה שבועות הגיע אלי מישהו שהחליט לתרום מיליון שקלים לניצולי השואה ואמר לי שהוא החליט לעשות את זה אחרי שהוא ראה את הסיפור הזה בטלוויזיה.

סופה לנדבר: אחרי שלושה שבועות בהם היא חיה בתנאים נורמאליים וכאדם, היא מתה בהוסטל הזה.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד ליובל פרנקל תודה כי הוא לא הסתכל על הקריטריונים ועל החוקים אלא הוא הסתכל על כך שכולנו בני אדם ואזרחי מדינת ישראל.

סופה לנדבר: את עובדת לפי החוקים, אבל אני עובדת לפי חוקים של אנושיות.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאדם שצריך להביא לילדים שלו אוכל, אין לו כסף לזה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאדם שכאשר אני ראיתי אותו אחרי הפגיעה חייך, והיום הוא במצב רוח קשה מאוד בגלל הבירוקרטיה.

סופה לנדבר: הייתי לידך ואני זוכרת איך חייכת אחרי פגיעה קשה מאוד, אבל היום אתה לא מחייך.

סופה לנדבר: אני לא מסכימה עם זה ש-10 חודשים לא מטפלים באנשים האלה.

סופה לנדבר: לזה אני לא מסכימה.

כרמל סטינגר: ברשותך, אני רוצה לסיים כי התחלתי לדבר על הנושא של הצורך בבחירה ובאמת אין שום הכוונה בעניין.

כרמל סטינגר: הבעיה היא – וכאן בהחלט ניתן לסיים את התהליך – שחוץ משניים, אם אני לא טועה, אף אחד לא הגיש בקשה לבחירה.

כרמל סטינגר: את הבחירה צריך לעשות בכתב.

כרמל סטינגר: צריך להגיש אלינו בקשה בכתב שמתבקשת הבחירה.

ישראל יונגר: יש כאלה שלא הגישו פעולת איבה ואתם משייכים אותם.

כרמל סטינגר: לא, הם לא צריכים להגיש איבה.

קריאה: אני הגשתי לתאונת עבודה ביום הראשון.

ניקה שמחוביץ: ראינו באינטרנט שיש איזו סוכנות יהודית שתורמת לנפגעי פעולות טרור, שנה מיום האירוע.

ניקה שמחוביץ: חבר שלנו, מודי, דיבר עם עובדת השיקום שלנו והיא אמרה שהיא שלא יודעת כלום, אבל אני ידעתי שיש דבר כזה והשגתי את החומר הזה.

ניקה שמחוביץ: היא הבטיחה לו שהיא תחפש.

ניקה שמחוביץ: שלחתי את החומר לעובדת השיקום והיא אמרה שהיא תמצא את הטפסים המתאימים.

ניקה שמחוביץ: אחר כך היא התקשרה אלי ושאלה אותי עוד פעם במה אני בוחר.

ניקה שמחוביץ: אמרתי לה שאני לא יודע מה אני בוחר, אבל אני יודע שאני לא ישן ואני לוקח היום שמונה כדורים ביום, כדורים פסיכיאטריים.

ניקה שמחוביץ: אני לא בוחר כלום אלא אני בוחר בזה שאני אהיה בריא.

ניקה שמחוביץ: אני צריך לטפל בבריאות שלי.

ניקה שמחוביץ: לשם כך יש לי עורך-דין ואתם צריכים לדבר אתו ולא לדבר אתי.

ניקה שמחוביץ: נושא כזה שהיא הייתה צריכה לדעת עליו, אנחנו אלה שהיינו צריכים להביא לידיעתה, שיש סוכנות שתורמת.

ניקה שמחוביץ: היא צריכה רק למלא טופס ולשלוח.

סופה לנדבר: אני רוצה לקבל ממך תשובה.

כרמל סטינגר: חבל על הסחבת כי אפשר לסיים את זה במהירות.

כרמל סטינגר: הדבר היחידי שאנחנו מבקשים הוא שאנשים יבואו ויחתמו על מכתב שמבקשים לקבל נפגעי עבודה.

ישראל יונגר: חתמו ולא מקבלים כסף.

סופה לנדבר: אני רוצה לתת לך שבוע ימים ואחרי כן לקבל ממך תשובה לגבי כל אדם.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לקיים את הוויכוח כאן.

כרמל סטינגר: מקובל.

סופה לנדבר: אני רוצה שתטפלו באנשים במסירות כפי שאתם יודעים לעשות זאת.

כרמל סטינגר: אנחנו מאוד משתדלים לעשות זאת.

סופה לנדבר: עד כה לא הבנתי למה הם היו צריכים לקחת עורך-דין, אבל עכשיו, כאשר הגעת לוועדה עם האנשים האלה, אני מבינה טוב מאוד.

סופה לנדבר: אני מבקשת לפתור את הנושא במהירות ולתת לאנשים תשובה ברורה שתספק אותם, עם העתק לוועדה לפניות הציבור.

דוד בן-ימיני: במינהלת שיקום הצפון מטעם משרד ראש-הממשלה טיפלנו אולי ב-200-300 אנשים באופן אישי, מעבר לבעיות הכלליות.

דוד בן-ימיני: אני בטוח שיש עוד מאות שלא הגענו אליהם כי הם לא פנו.

דוד בן-ימיני: מי שפנה, טיפלנו בו.

סופה לנדבר: כמה פנו אליכם?

דוד בן-ימיני: מאות.

דוד בן-ימיני: כל אחד פנה עם בעיה אחרת.

דוד בן-ימיני: טיפלנו בהלנה, בבתים שנפגעו וכולי.

דוד בן-ימיני: אני לא רוצה לדבר על הפעילות הזאת דווקא ולא לקשור כתרים לשום דבר, אבל בסוף המבחן של כולנו – ואני אומר את זה לביטוח הלאומי – לתת לאנשים האלה – אלה במקרה יושבים כאן ויש עוד הרבה שנפגעו ולא גמרו עם מס רכוש ויש ויכוח על הכסף – תחושה טובה.

דוד בן-ימיני: זה המבחן.

דוד בן-ימיני: אם הם באים לכאן ותחושתם לא טובה, מטרטרים אותם, נכשלנו.

דוד בן-ימיני: לא יכול להיות שלא יהיה טיפול כירורגי בפינצטה באנשים – אני לא רוצה להגיד מסכנים – שנפגעו.

דוד בן-ימיני: זה פשוט לא להאמין.

דוד בן-ימיני: עזבי אותי מהחוק הזה כי בסוף יהיה שיקול דעת של ועדה.

דוד בן-ימיני: הרי החוק לא יכול לעולם להקיף את כל המקרים שהמציאות מייצרת.

דוד בן-ימיני: לשם כך יש שיקול דעת.

דוד בן-ימיני: יש לחץ של האנשים, אתם רואים פגיעות, אז תזיזו, תגמישו את החוק.

ישראל יונגר: תנו מקדמות.

דוד בן-ימיני: אנשים היו צריכים להגיע לכאן?

דוד בן-ימיני: זה לא מקובל עלי.

ישראל יונגר: מה עם הוצאות המלון והצעצועים?

ישראל יונגר: ישלמו מכיסם או אתם תוותרו להם?

כרמל סטינגר: אנחנו פועלים לפי החוק.

סופה לנדבר: עולה כאן תמונה קשה, אבל אני מאמינה שאתם תטפלו באנשים האלה תוך שבוע ימים, למרות שעשרת החודשים שעברו היו מספיקים.

כרמל סטינגר: אני כן מרגישה חובה לומר עוד כמה מלים כי הרי ברור שהגוף שאליו מופנים החצים הוא באמת הביטוח הלאומי.

כרמל סטינגר: אני חושבת שמקבלים איזושהי תמונה שהיא תמונה לא כל כך מאוזנת שבאמת חבל לי עליה.

כרמל סטינגר: אמרתי שיש טענות שחלקן מוצדקות, כולן תיבדקנה, ויש את החלק של העשייה שלנו ושל התמיכה.

כרמל סטינגר: אני חושבת שחבל מאוד שהחלק הזה של עבודה שמושקעת ושנעשתה, ואני חושבת שאנשים יודעים על מה אני מדברת, אנשים שנוכחים כאן, חבל שזה נבלע ולא בא לידי ביטוי ומצטיירת תמונה שהיא שחורה משחור.

כרמל סטינגר: לגבי עניין של שיקול דעת, יש לנו טווח מאוד מצומצם של שיקול דעת אבל שיקול הדעת לא יכול להיות נוגד את החוק.

כרמל סטינגר: אם החוק מאפשר איזושהי גמישות, אנחנו הולכים אתה, אבל כשחוק כותב שחור על גבי לבן מה אפשר לעשות, אנחנו לא יכולים לעשות אחרת.

סופה לנדבר: הבנו את זה.

סופה לנדבר: בזמן המלחמה קיימנו כמה ישיבות וגם אז התמונה לא תמיד הייתה מאוד ורודה.

סופה לנדבר: החלטתי שמטרת הישיבה תהיה קודם כל אנושית כי אני רוצה שאנשים אלה יקבלו מענה.

סופה לנדבר: מספיק שהם נפגעו ואני לא רוצה שהם יסתובבו מלאי טענות כי זה לא מגיע להם.

כרמל סטינגר: אני מסכימה.

סופה לנדבר: אני מניחה שבשבוע הבא נהיה אתך בקשר ונקבל תשובות.

ישראל יונגר: ואתם מוותרים על המלון ועל הצעצועים.

סופה לנדבר: אני מאמינה שעשיתם עבודה קשה וממשיכים בכך, אבל את הרי יודעת שכל מקרה הוא מקרה אנושי ואנחנו כוועדה לפניות הציבור בחרנו לעצמנו את הדרך לטפל באנשים.

סופה לנדבר: השנה טיפלנו במאות אנשים ואני מוכרחה לומר שטיפלנו בהצלחה רבה.

סופה לנדבר: כאן צריך לומר מילה טובה למשרדי הממשלה ששיתפו אתנו פעולה.

סופה לנדבר: למשל לא מזמן קיימנו ישיבה עם אנשי משרד הפנים, כאשר ילד היה צריך להיכנס למדינה, ואכן תוך שבוע הילד עלה ארצה.

סופה לנדבר: יחד עם זאת במלחמה לעתים הצטיירה תמונה מאוד קשה, ראינו את העורף ואת הטיפול בו, ראינו איך לא היה תיאום בין המשרדים השונים, ואני מקווה שתיקנתם את הטעון תיקון ולא רק מדובר בפציעות הפיזיות אלא טיפול שאנשים צריכים לקבל אותו.

סופה לנדבר: מטרת הישיבה הייתה לעקוב אחרי הטיפול של משרדי הממשלה השונים אחרי המלחמה, לבדוק את הפקת הלקחים בכל המשרדים ולבדוק איזה פניות קיבלתם במשרדים ואיך טיפלתם בהן.

סופה לנדבר: הזמנו לכאן גם את נציגי משרד הבינוי, משרד הביטחון, משרד האוצר, משרד הפנים, משרד הקליטה, משרד הרווחה, משרד התעשייה ומשרד ראש-הממשלה ואני רוצה לשמוע מכם מה קרה אחרי המלחמה, כמה פניות קיבלתם, מה עשיתם ומה נשאר עוד לעשות.

סופה לנדבר: לפני שנשמע את התייחסות משרדי הממשלה, אני מבקשת לשמוע את נציגי עמותת ידיד.

מירב גלבוע: בעקבות המלחמה העמותה הקימה חמישה מרכזים חדשים שהם כרמיאל, טבריה, קריית-שמונה, עכו ונהריה.

מירב גלבוע: נכנסנו על מנת לשמוע את כל אותם האנשים שלא קיבלו את המענה בתוך המשרדים השונים.

מירב גלבוע: אני אתן למרינה להציג מקרים פרטניים אבל ברמה הכללית מדובר בעשרות פניות של אנשים שיש להם בעיות עם מס רכוש ובעיות כלכליות מאוד קשות כאשר אותה מלחמה גרמה לשבר כלכלי והביאה אנשים למצב שהידרדר ומעמיק ככל שהזמן עובר.

מירב גלבוע: יש הרבה אנשים שגם לפני המלחמה מצבם היה קשה, אבל הוא הורע אחרי המלחמה.

סופה לנדבר: כמה מתוך הפונים אליכם קיבלו טיפול ראוי וכמה לא?

מרינה פולינובסקי: לאחר שנכנסתי לתפקיד, בדקתי פניות שהתקבלו במרכזי ידיד בעקבות המלחמה ומה מצב הטיפול בהן.

מרינה פולינובסקי: בחלק ניכר מהפניות הסתיים הטיפול, כאשר אנשים פנו לבית המשפט והגישו תביעות או כאלה שקיבלו את המענק הדרוש.

מרינה פולינובסקי: עם זאת, יש פניות שהטיפול בהן נמשך גם כיום.

מרינה פולינובסקי: התחומים העיקריים שאנחנו עדיין ממשיכים בטיפול הם מול ביטוח לאומי ולשכת התעסוקה, מכיוון שגילינו שהיו אנשים שבמהלך חודש אוגוסט מסיבות שונות לא התייצבו בלשכות התעסוקה, הייתה הודעה של דוברת לשכת התעסוקה שאנשים צריכים תוך שבועיים להסדיר את עניין ההתייצבות שלהם וחלק מהאנשים לא ידעו שהם צריכים לעשות זאת, חלק מהאנשים היו בחוץ לארץ כי הם ברחו מהמלחמה, ולאחר שבספטמבר הם חזרו והתייצבו, שללו להם את הקצבאות.

מרינה פולינובסקי: היה לנו מקרה אחד שהסתיים לאחרונה כתוצאה מהתערבות של מבקר המדינה והאנשים קיבלו קצבה.

מרינה פולינובסקי: מדובר בזוג פנסיונרים שבעצם הקצבה נשללה להם לחודשיים ורק אחרי שמונה חודשים, עכשיו, יש לי מכתב תודה שהם כתבו למרכז על הטיפול בהם.

מרינה פולינובסקי: פונים אלינו גם כיום אנשים שהגישו תביעות למס רכוש, כאשר מדובר בתביעות גם של עסקים קטנים וגם של אנשים שנפגעו.

מרינה פולינובסקי: האנשים מקבלים תשובה שהתביעה עדיין בטיפול.

מרינה פולינובסקי: חלק מהאנשים קיבלו מקדמה ואין עדיין תשובה לתביעה.

מרינה פולינובסקי: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על ערערים, כאשר גם התשובות לערערים מתקבלות אחרי חודשים.

מרינה פולינובסקי: אנשים לא מקבלים תשובה לתביעה המקורית.

מרינה פולינובסקי: יש לי למשל תיק של מישהו שקיבלנו בדצמבר אישור שהתביעה בטיפול, אבל עד היום היא בטיפול.

סופה לנדבר: אני רוצה שתעבירי לי את המקרים ואנחנו נטפל בהם.

מרינה פולינובסקי: נושא נוסף שהיה במס רכוש הוא שסירבו להעביר לאנשים את השומות של הבתים שלהם.

מרינה פולינובסקי: אלה בעיקר פניות שהיו לנו מצפת.

מרינה פולינובסקי: נושא העיכובים מאוד מטריד אנשים כמו למשל הפונה הזה עליו דיברתי, כאשר יש בעיה של אנשים שהיו להם פרויקטים חדשים והם לא יכולים להציג פעילות שאפשר להתייחס אליה לשנת 2005 על מנת לקבל פיצוי.

מרינה פולינובסקי: האנשים האלה התקשרו עם ספקים ועם גורמים שונים ושילמו תשלומים וכיום העסק שלהם התמוטט.

מרינה פולינובסקי: אלה אנשים רגילים שלא היו בהבטחת הכנסה או משהו כזה, אבל בעקבות המלחמה הם התמוטטו והם בהוצאה לפועל והם לא מקבלים את הפיצויים.

דוד בן-ימיני: אחרי המלחמה אנחנו הקמנו את מינהלת שיקום הצפון כדי לטפל מטעם משרד ראש-הממשלה.

דוד בן-ימיני: המגמה לא הייתה לטפל ישירות באנשים כי יש את כל המערכות שעובדות, אלא לראות שהמערכת עובדת.

דוד בן-ימיני: מהר מאוד מצאנו את עצמנו זוכים לפניות של אנשים שפנו אלינו בבקשת עזרה.

דוד בן-ימיני: כדי לסבר את האוזן, אני רוצה לתת מספרים.

דוד בן-ימיני: סך הכול הוגשו 185 אלף תביעות כנגד המדינה דרך מס רכוש.

דוד בן-ימיני: אפשר לומר שמתוך קרוב ל-200 אלף תביעות אלה, אנחנו נמצאים היום במצב שבערך באלפיים לא הסתיים הטיפול.

דוד בן-ימיני: אנחנו חוזרים לשאלה מה זה משנה אם אלפיים או מספר אחר – כל אחד הוא עולם ומלואו ולכל אחד יש את הצרות שלו ולא איכפת לו מה-185 אלף האחרים.

דוד בן-ימיני: נשארו לנו עדיין מספר בתים שלא הגיעו להסכם עם מס רכוש ואנחנו מחכים לוועדות הערר.

דוד בן-ימיני: במשרד המשפטים לא הצליחו להקים את ועדות הערר ואני מקווה שבשבוע-שבועיים הקרובים הן תוקמנה ותתחלנה לעבוד.

דוד בן-ימיני: מתוך 240 בתים שנפגעו בצורה משמעותית – נפגעו יותר מאלפיים בתים בצורה כזו או אחרת כאשר רובן המכריע נפגע פגיעות קלות שלא היו משמעותיות ואפשר היה להמשיך לגור – מתוכן לגבי 13 בתים לא הגיעו לסיכום.

דוד בן-ימיני: כנראה שב-14 בתים לא יצליחו להגיע לעמק השווה ויצטרכו ללכת לערר.

דוד בן-ימיני: יש הרבה מקרים שמס רכוש לוחץ לסיים ולחתום, וזה לא בסדר.

דוד בן-ימיני: לכן יש ועדת ערר שאפשר להופיע בפניה אם לא מוכנים להגיע לפשרה.

סמי רז: בא שמאי, רואה בית בלי חלונות ובלי כלום ואומר שהוא מעריך את הנזק ב-20 אלף שקלים.

דוד בן-ימיני: חתמת לו?

סמי רז: בטח שחתמתי.

סמי רז: איפה אני אגור?

סמי רז: הבית מלא זכוכיות.

סמי רז: אני הייתי מאושפז ברמב"ם בקומה השמינית.

סמי רז: בזמן ההפגזה, אחרי שמונה ימים, פינו אותנו משם וזרקו אותנו לאכסניה בנתניה ואחרי כן בתל-אביב ואנחנו המשכנו טיפולים בלניאדו ובאיכילוב, מקומות שלא הכירו אותנו ולא היה בפניהם את התיקים שלנו.

סמי רז: איזה מלון נתתם לנו?

סמי רז: כל יום הוצאתי מאות שקלים עליי, על אשתי ועל שני ילדיי.

סמי רז: בנוסף לכך הוצאתי כסף על תרופות.

סמי רז: חזרתי הביתה, הבית שלי בקריית אתא נפגע, אין לי חלונות, אין לי מכוניות ואין לי כלום.

סמי רז: בא אלי שמאי, אדם שאתם משלמים לו באופן פרטי כדי שיסגור תיקים, ואמר לי 20 אלף שקלים.

סמי רז: עד היום הרהיטים שלי שרוטים.

סמי רז: איך אתם סוגרים תיקים?

סמי רז: בשיטה הזאת יכולתם לסגור גם מיליון תיקים.

דוד בן-ימיני: תעביר אלי את הפרטים ואנחנו נטפל בזה.

דוד בן-ימיני: מדינת ישראל שילמה עד היום פיצויים, כולל תשלומים בגין אובדן הכנסה, 3 מיליארד ו-300 מיליון שקלים.

דוד בן-ימיני: יש לנו עדיין בעיות עם החקלאים, כ-150 חקלאים שלא גמרנו אתם את הפיצויים, מתוך אלפיים.

דוד בן-ימיני: כאן זה הרבה יותר מורכב כי לא מדובר בקיר שבור.

דוד בן-ימיני: המינהלת יכולה לקבל כל טלפון, אנחנו עובדים גם מול אנשים פרטיים, אנחנו בקשר עם מס רכוש.

סופה לנדבר: מה מספר הטלפון?

דוד בן-ימיני: 04-6940060.

דוד בן-ימיני: ברשות המסים היה משבר, ולא צריך לברוח מזה, בעקבות מה שקרה בדצמבר עם מנהל הרשות.

דוד בן-ימיני: המערכת במס רכוש קיבלה מכה רצינית והיא לא כל כך התאוששה ביכולת שלה לטפל בדברים, אבל הדברים חוזרים עכשיו למסלולם.

סופה לנדבר: אמרת קודם שכל מקרה הוא מקרה אינדיבידואלי וכל אדם הוא עולם מלא.

סופה לנדבר: אם אדם מסתובב היום בלי כסף והמשפחה שלו נמצאת על סף התרסקות, זאת בושה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: 10 חודשים אחרי המלחמה, אני לא מקבלת יותר תירוצים.

סופה לנדבר: היום אני יוצאת לתקשורת ואומר שאנחנו נקבל פניות אותן נעביר אליכם ונדרוש לבצע את הדברים במהירות רבה.

סופה לנדבר: לא יתכן שאחרי המלחמה לא למדנו את כל השגיאות ולא מתקנים אותן.

סופה לנדבר: בזמן המלחמה ראינו שלא היה תיאום בין המשרדים השונים וראינו את התמונה הקשה, אבל 10 חודשים זה בהחלט מספיק זמן לתקן את התמונה ולתקן את העוול שנגרם לאנשים.

סופה לנדבר: אנחנו נפרסם היום את מספר הטלפון שלכם ואתם תצטרכו לטפל בפונים.

דוד בן-ימיני: אין שום בעיה.

משה הראל: אנחנו נקטנו במדיניות של פעילות יזומה בקרב העולים.

משה הראל: בצפון בזמן המלחמה שהו 220 אלף עולים.

משה הראל: בקטע הראשון סייענו לכל משפחה שנפגעה בפעולת איבה על-פי דוח של עובדת סוציאלית והמשפחה קיבלה סכום מסוים לחשבון הבנק שלה.

סופה לנדבר: איזה סכום?

משה הראל: 1,500 שקלים.

סופה לנדבר: מה זה 1,500 שקלים היום?

משה הראל: את מכירה את תקציב משרד הקליטה.

משה הראל: אנחנו לא באים להחליף משרד ממשלתי כלשהו אלא אנחנו באים בנוסף.

משה הראל: כל המשפחות מקבלות את סל הקליטה ואת האמצעים הכספיים השגרתיים.

משה הראל: מעבר לפיצוי פעולות האיבה, נתנו לאלף משפחות בשנת 2006 סל פיצוי למשפחות שנפגעו ולעוד 500 משפחות ניתן בשנת 2007.

משה הראל: הכפלנו את הסיוע לתעסוקה.

משה הראל: כל מעסיק שקולט עולה עד 10 שנים בארץ, אנחנו מסייעים לו עד 75 אחוזים משכר מינימום השתתפות בשכר.

משה הראל: שיקמנו עסקים של עולים שנפגעו במלחמה והגדלנו את ההלוואות ליזמים עולים, על ידי כך שהכפלנו את הסכום מ-35 אלף ל-70 אלף שקלים.

משה הראל: את שכר הלימוד בקורסים הכפלנו מ-1,300 שקלים ל-2,600 שקלים.

משה הראל: כל אלה הן פעולות יזומות כי הבסיס היה לעזור לנפגעים שנפגעו, לעזור לחלשים, לאלה שלא מצליחים לעבוד, ולאלה שעובדים פתחנו את כל מסלולי הסיוע, הכפלנו את סכומי הסיוע, השלמנו את כל שעות הלימוד באולפנים, ועולים עד שנה בארץ שלא התייצבו לשירות התעסוקה קיבלו את הכספים מיד בתום המלחמה ללא צורך בהתייצבות.

משה הראל: ביצענו גם עשרות פעולות קהילתיות של הפגה ומתח וגם בסיוע הקהילתי שלנו השנה נמשיך בפעילות הזאת.

רונן רק: אנחנו בעיקר עסקנו במתן פתרונות של סיוע בשכר-דירה.

רונן רק: אני דווקא רוצה להחמיא לביטוח לאומי שעשה מהלך אמיץ, כאשר ערב המלחמה הוא קבע שכל מי שנתמך על ידי ביטוח לאומי, ממשיכים לו אוטומטית את תשלום הקצבאות.

רונן רק: אני חושב שזה מהלך עם סיכונים מסוימים, אבל גם אנחנו אימצנו את המודל הזה ואמרנו שמי שערב המלחמה קיבל, לא בוחנים אותו, לא בודקים אותו, לא עושים כלום אלא הוא ממשיך לקבל אוטומטית במשך שלושה חודשים.

רונן רק: גם אחרי כן כאשר המשכנו לטפל וראינו אנשים שהם לא זכאים, לא לקחנו להם את הכסף בחזרה כי זה לא היה נכון לעשות זאת.

רונן רק: מקרים מסוימים של אנשים שהגיעו ואמרו שבתקופה הזאת הם רצו להגיש, הקמנו ועדות טכניות שאומרות שמי שגר בצפון והיה זכאי בתקופה הזאת, מקבל סיוע רטרואקטיבית וזאת מבלי להיכנס לכיסו ומבלי לפשפש בכל מה שקרה, אלא היותו גר בצפון באותה תקופה מזכה אותו בתשלום רטרואקטיבית.

רונן רק: לנו לא ידוע על מקרה שלא נפתר, אם כי יכול להיות שיש אנשים שאנחנו פשוט לא יודעים עליהם.

יצחק אפרתי: עמידר במהלך המלחמה ואחריה שיפצה 716 דירות בעלות של כ-2.5 מיליון שקלים.

יצחק אפרתי: כמו כן הורדנו את הקריטריון לגבי שיפוץ והכנת מקלטים.

יצחק אפרתי: בניגוד למקובל, בשיתוף פעולה עם משרד השיכון, לקחנו על עצמנו שיפוץ של 616 מקלטים בעלות של כ-1.2 מיליון שקלים, וכמו כן עסקנו בשיפוץ מוסדות ציבור, כ-135 מוסדות ציבור בבניינים, בעלות של כ-8 מיליון שקלים.

יצחק אפרתי: עד היום נשארו כ-17 דירות בקריית שמונה שניזוקו קלות, אבל עדיין העניין לא טופל מאחר שהדיירים הגישו את התביעות שלהם באיחור.

יצחק אפרתי: בימים אלו מס רכוש אישר את המפרטים ואנחנו בימים הקרובים ניגש לשיפוץ.

יצחק אפרתי: מדובר על 17 דירות עם פגיעות קלות מאוד.

יצחק אפרתי: באופן כללי, חברת עמידר עשתה פעילות גדולה מאוד בכל אזור הצפון.

יצחק אפרתי: אנחנו לא מכירים תלונות בסדר גודל שמחייב בדיקה כזו או אחרת.

יצחק אפרתי: נכון שהיו כל מיני תביעות קטנות כאשר בהתחלה הייתה בעיה עם מס רכוש, אבל בסך הכול העבודה נעשתה בצורה תקינה.

יצחק אפרתי: תודה רבה לכל אלו שהיו שותפים למאמץ.

יובל פרנקל: גם אנחנו טיפלנו בשורה של דברים.

יובל פרנקל: קודם כל, ברמת הפגיעה, נפגעו כ-200 דירות - 120 דירות בדיור הציבורי וכ-80 דירות בדיור המוגן.

יובל פרנקל: רוב הפגיעות היו פגיעות קלות מאוד.

יובל פרנקל: לדעתי היה מקרה אחד שהיה צריך לפנות דייר.

יובל פרנקל: לגבי מוקדי מס רכוש – אני יודע שזה מאוד באופנה להתקיף את מס רכוש,ש אבל אנחנו עבדנו מול מוקד נהריה, מול המוקד בחיפה ומול חצי מוקד שפעל בכרמיאל – אני מתנצל, אבל יש לי להגיד מלים טובות.

סופה לנדבר: במקרים שאנחנו ראינו, מס רכוש הגיע מיד אחרי הפגיעה.

יובל פרנקל: תוך כדי אש.

יובל פרנקל: הייתה לי גם תחושה של רחבות לב.

יובל פרנקל: יכול להיות שיש מקרים, אבל הייתה לי תחושה שיש מדיניות של סיוע.

יובל פרנקל: חוץ מזה, שיפצנו 1,600 מקלטים ברחבי הצפון, לא רק בערים שהם ערי עמיגור, הכול מתרומות שהושגו על-ידי הסוכנות היהודית.

יובל פרנקל: אני מדבר על מקלטים בבתים פרטיים ולא על מקלטים ציבוריים.

יובל פרנקל: יש פרק שהוא מאוד חשוב וקשור לעלייה.

יובל פרנקל: יש לנו כ-3,000 דיירים קשישים בהוסטלים בצפון.

יובל פרנקל: היו ערים – אני לא יודע את הנתונים, אבל אני קורא את מה שפורסם בתקשורת – ש-60-70 אחוזים מהאוכלוסייה עזבו אותן.

יובל פרנקל: אנחנו בדקנו בהוסטלים על פי רישום יום-יומי וראינו שבין 85 אחוזים ל-90 אחוזים מהדיירים נשארו עם הצוות.

יובל פרנקל: אנחנו עצמנו עלינו לשם והצוות סירב לרדת למרות שהצענו לו להתרענן.

יובל פרנקל: הבאנו תיאטרון ואופרה, והיו תרומות נוספות שהסוכנות גייסה של מזגני אוויר, מאווררים, והכנסנו אותם גם למקלטים פרטיים, גם למקלטים ציבוריים וגם לבתי הדיור המוגן.

יובל פרנקל: בשירות מס רכוש עסקנו בשיפוץ מוסדות חינוך וגם כאן היה חשוב שהדברים ייפתרו עד ה-1 בספטמבר וההשקעה הייתה סדר גודל של 5 מיליון שקלים.

יובל פרנקל: אני לא אומר שאין תלונות ואני לא אומר שאולי הן קיימות ולא הגיעו, אבל אני לא יכול לומר שאלינו הגיעו תלונות.

סופה לנדבר: אומרים לי שכל הפניות שעברו דרכנו, גם עמידר וגם עמיגור טיפלו בהן.

יובל פרנקל: הסתבר לנו במהלך המלחמה שהיכן שהיה לנו ממ"ק – מרחב מוגן קומתי - הקשישים ישבו בו, והיכן שהיה מקלט, הייתה לנו בעיה כי לא היה לאנשים זמן לרדת אליו.

יובל פרנקל: כעת אנחנו בתוכנית משותפת, שאני מקווה שהביטוח הלאומי יענה עליה והוא עומד לעשות זאת, להקים גם בבתים הישנים ממ"קים כדי שאם חלילה נזדקק, זה יקל על הקשישים.

אורן סקורניק: אני יועץ לתעשיות בית-אל בזיכרון יעקב.

אורן סקורניק: בתוקף העבודה שלי אני פוגש לא מעט אזרחים שחוו את המלחמה בצפון.

אורן סקורניק: אנחנו מוכרים את המערכות האלה ואנחנו נתקלנו בהרבה מאוד סיפורים של אנשים שחוו את המלחמה, אנשים ששהו שעות בממ"דים, בחלק מהמקרים הממ"דים היו אטומים לגמרי ובחלק מהמקרים הם היו פשוט סגורים.

אורן סקורניק: אחד הדברים שעלה בסיפורים הוא שאנשים אחרי פרק זמן מסוים בממ"ד חוו חוויות של חנק או תחושה של מחנק וכששאלנו אותם מה הם עשו בשלב הזה, הם אמרו שהם פשוט פתחו את הדלת.

אורן סקורניק: האינסטינקט הבסיסי היה לפתוח את הדלת כדי שייכנס אוויר.

אורן סקורניק: אנשים אחרים שפנו אלינו ואנשים שפונים, פונים כדי לרכוש את המערכות שלנו, סיפרו לנו שאצלם לא הייתה בעיה של חנק כי הם פשוט לא סגרו את הדלת.

אורן סקורניק: הם ישבו בממ"ד בזמן הפגזות והשאירו את הדלת פתוחה, מתוך איזושהי תחושה בסיסית.

סופה לנדבר: מה הפתרון?

אורן סקורניק: אני לא רוצה כרגע להתייחס לפתרון, למרות שיש פתרונות, אלא להעלות שאלה מדוע בעצם אין הנחיות ברורות לציבור האזרחי.

אורן סקורניק: הציבור האזרחי הוא האחראי למקלטים שלו, לממ"דים שלו.

אורן סקורניק: אין גורם סטטוטורי שיש לו אחריות על מה שקורה בממ"ד הביתי.

אורן סקורניק: אני מניח שפיקוד העורף יאמר את דברו אבל אני רוצה לשאול מדוע אין הנחיות ברורות לציבור כיצד לנהוג בסיטואציות של חירום בהם אנשים נדרשים לשבת בממ"ד.

סופה לנדבר: כנראה היו הנחיות, אבל לא תמיד אנשים היו ממושמעים.

סופה לנדבר: כנראה מה שקרה במלחמה גרם לאנשים להתנהג כמו שהם התנהגו.

אורן סקורניק: שאלה נוספת היא מה נעשה היום כדי למנוע חזרה לסיטואציה כזאת, כי אולי יתרחשו עלינו סיטואציות הרבה יותר קשות ממה שאנשים חוו כאן בקיץ האחרון.

יחיאל קופרשטיין: אני אתייחס לנושא של סכנת החנק בממ"דים.

יחיאל קופרשטיין: אין לי מילה רעה אחת לומר על מערכות צינון, בטח לא של החברה הזאת, אבל בין זה לבין המשפט סכנת חנק בממ"דים, יש הבדל מאוד גדול ומה שכתוב כאן, זאת שרלטנות.

יחיאל קופרשטיין: הממ"דים האלה מיועדים לשהייה של אנשים.

יחיאל קופרשטיין: כמו בכל חלל סגור, יש הפחתה של חמצן כי האדם נושם אותו.

יחיאל קופרשטיין: בממ"דים האלה אפשר לחיות כשהם אטומים באטימה טוטאלית במשך שלוש שעות.

יחיאל קופרשטיין: אני אישית חוויתי ניסוי כזה עם מדדים בתוך המערכת, עם מסכת אב"כ, ובמלחמה הזאת לא היו מסכות, ופרק זמן של שלוש שעות בחדר אטום מגיע לקצה העליון, לסף הכי קשה שאנחנו מגדירים אותו בבעיית נשימת חמצן.

יחיאל קופרשטיין: לכן, לומר שאי אפשר לשהות בחדר בהתקפה קונבנציונאלית כמו שהייתה בלחימה הקודמת, כשהחדרים האלה היו נכנסים ויוצאים מהם בסוף כל אזעקה – ואני מזכיר לכם שההוראות היו שאחרי 15 דקות מהאזעקה אפשר לפתוח את הדלת – זאת שרלטנות לשמה.

יחיאל קופרשטיין: האם צריך מערכות צינון בממ"דים?

יחיאל קופרשטיין: כן.

יחיאל קופרשטיין: אני אשמח מאוד שיהיו מערכות צינון בממ"דים.

יחיאל קופרשטיין: האם אנחנו מסוגלים היום לכפות על האוכלוסייה להוסיף אלף דולר כדי לקנות כזאת מערכת?

יחיאל קופרשטיין: אני לא בטוח.

יחיאל קופרשטיין: האם המדינה יודעת לשאת בסכום כזה?

יחיאל קופרשטיין: אני בטוח שלא.

יחיאל קופרשטיין: לכן צריך למצוא את העמק השווה בתוך הדברים האלה.

יחיאל קופרשטיין: יש אמת פיזיקאלית אבל יש גם שרלטנות עסקית.

יחיאל קופרשטיין: המסמך הזה נמצא בצד של השרלטנות העסקית.

יחיאל קופרשטיין: הנושא של המקלטים עלה במלחמה בצורה מאוד בולטת.

יחיאל קופרשטיין: מה שעלה באופן מאוד קשה היו המקלטים המשותפים הפרטיים, אלה שנמצאים בבתים המשותפים.

יחיאל קופרשטיין: הבעיה המרכזית שעלתה שם היא בעיית אחזקה ואני חושב שזה מאוד מתאים לוועדה, מכיוון שהאוכלוסייה הבעייתית ביותר הייתה אוכלוסייה שגם לא מחזיקה לעצמה את חדר המדרגות וגם לא את הדשא והמקלטים שלה מוזנחים כי אין לה איך לטפל בהם.

יחיאל קופרשטיין: נוצרה יוזמה של עבודה בניהול של משרד ראש-הממשלה, של אדון בן-ימיני, לבצע איזושהי פעולה מול המקלטים הפרטיים דווקא, דבר שלמדינה קשה לעשות כמדינה כי זה נכס פרטי.

קריאה: אחרי המלחמה.

יחיאל קופרשטיין: אחרי המלחמה.

יחיאל קופרשטיין: זה נכס פרטי וקשה מאוד לטפל בו.

יחיאל קופרשטיין: זאת יוזמה שאנחנו הצטרפנו אליה.

יחיאל קופרשטיין: מי שמממן את היוזמה הזאת היא הקרן לידידות ואנחנו נכנסים לעבודה כאשר בסוף העבודה נגיע למצב בו אני מקווה שנצליח להעמיד יותר מ-2,500 מקלטים משותפים פרטיים, רכוש פרטי של האוכלוסייה, במצב כשיר ותקין.

יחיאל קופרשטיין: זה פרויקט שהוא פרויקט אמנם פילנטרופי שאני כלובש מדים לא כל כך אוהב אותו, והייתי מעדיף שהמדינה תעשה את זה, אבל כנראה שאי אפשר לעשות את זה בגלל שיש פה התנגשות בין נכס פרטי.

יחיאל קופרשטיין: הדבר היותר חשוב, שאני חושב שהוועדה צריכה להכיר אותו, שנעשית עבודה במשרד ראש-הממשלה כדי לקבוע את המנגנון איך מחזיקים את המקלטים האלה בעתיד.

יחיאל קופרשטיין: זאת אומרת, איך נדאג לזה שבעוד שנה, שנתיים ושלוש המקלט המשותף הזה יהיה באמת כשיר למלחמה.

סופה לנדבר: איך עושים את זה?

יחיאל קופרשטיין: יש פה כמה הצעות.

יחיאל קופרשטיין: אני מזכיר לכם שהאחריות על פי חוק היום היא שמי שאחראית לזה היא הרשות המקומית, אבל ברשויות המקומיות שאנחנו מדברים בהן, בעיקר אלה שנפגעו, קשה מאוד לעשות את זה.

יחיאל קופרשטיין: אני מניח שלעיריית צפת אין את הגרוש האחרון כדי להשקיע את הכסף הזה.

יחיאל קופרשטיין: הפתרון הכספי יהיה כנראה קרן שיעמיד משרד ראש-הממשלה, ממנה ישלמו את התשלומים האלה.

יחיאל קופרשטיין: כך זה נראה או זה חלק מההצעות.

יחיאל קופרשטיין: אני מקווה שיגבשו את זה לפני תחילת העבודות.

יחיאל קופרשטיין: זה תנאי להיכנס לעבודות כי אחרת נשפוך כסף ובעוד חצי שנה לא יהיה כלום.

סופה לנדבר: כמה זמן זה ייקח?

יחיאל קופרשטיין: העבודה היא מאוד קצרה, סדר גודל של פחות מחצי שנה עד שיסיימו את העבודה הזאת.

יחיאל קופרשטיין: בין שנת 2001, מועד היציאה מלבנון, לשנת 2006, מועד המלחמה, השקיעו רק דרך הצינור של פיקוד העורף 90 מיליון שקלים בשיפוץ מקלטים.

יחיאל קופרשטיין: במלחמה היה נראה כאילו הם נעלמו ולא היו שם.

יחיאל קופרשטיין: שיפצו מקלטים ציבוריים, בנו ממ"דים, בנו מקלטים, אחזקות, מערכות פתיחת מקלטים, 90 מיליון שקלים וכאילו הכסף הזה נעלם.

יחיאל קופרשטיין: חסר מאוד המנגנון הזה שבחוק מופיע בצורה מאוד ברורה.

יחיאל קופרשטיין: כתוב שהרשות המקומית אחראית לאחזקה, אבל דה-פקטו זה לא קורה.

יחיאל קופרשטיין: לדעתי מנגנון האחזקה שמופיע בחוק מ-1951 לא אקטואלי למה שקורה היום.

יחיאל קופרשטיין: הרשות המקומית של 1951 היא גוף מאוד חזק, והרשות המקומית של שנת 2006 היא גוף שבקושי משלם משכורת.

סופה לנדבר: אתה מציע שנעשה שינוי בחקיקה?

יחיאל קופרשטיין: אני מציע שתעקבו אחרי העבודה שנעשית במשרד ראש-הממשלה.

יחיאל קופרשטיין: מי שמרכז אותה הוא אחד העוזרים של ראש-הממשלה, אודי בראוור, כדי לראות שבאמת זה מתקדם.

דוד רוטנברג: אני רוצה להודות על המחמאות שניתנו למס רכוש.

דוד רוטנברג: אני רוצה להעמיד מספר נתונים.

דוד רוטנברג: כפי שדוד בן-ימיני אמר, אנחנו טיפלנו בכ-200 אלף תביעות, מתוכן 25 אלף תביעות נזק ישיר וכל השאר נזק עקיף.

דוד רוטנברג: בתחילת המלחמה מספר עובדי מס רכוש עמד על שישה עובדים אבל הוא גדל ל-200 עד 300 איש תוך כדי לחימה, כולל שמאים, כולל חבירה לחברות משקמות כמו עמידר, עמיגור, משרד השיכון, יפה נוף, שאני יכול לחלק מחמאות על שיתוף הפעולה ועל העבודה אתן.

דוד רוטנברג: יש מקרים בודדים כמו 17 בתים ו-12 דירות שלא הושלם הטיפול בהן או שיש סכסוך מסוים על גובה קביעת הנזק, אבל מדובר בפחות ממאית האחוז מסך התביעות שטופלו.

דוד רוטנברג: אם לא היו תלונות מסוימות, זה היה נושא לביקורת המדינה.

דוד רוטנברג: אם כולם היו שמחים ומאושרים, היינו צריכים להרים גבה ולשאול איך יכול להיות מצב כזה.

קריאה: לא אמרתי שלא אישרתם.

קריאה: 17 דיירים הגישו את התביעות שלהם באיחור ולכן זה מתעכב.

דוד רוטנברג: מועד הגשת התביעות הוארך כמה פעמים עד 31 בדצמבר ולמרות זאת יש כאלה שהגישו לאחר המועד הזה.

דוד רוטנברג: אף על פי כן אנחנו מטפלים בכל התביעות האלה.

דוד רוטנברג: אני אישית טיפלתי בעשרות, אם לא מעל, תביעות שהופנו לאגף בין אם על ידי החברות המשקמות, בין אם על ידי חברי כנסת או שרים, ואני ממשיך לטפל.

סופה לנדבר: תשאיר לנו את מספר הטלפון שלך.

דוד רוטנברג: בסדר.

דוד רוטנברג: יש שבעה מוקדים שפעלו בזמן המלחמה – 4 מינהלות שונות שהוקמו לכל הנזקים.

דוד רוטנברג: אם יש נקודות מסוימות כמו הנזקים לחקלאות, 120 חקלאים שלא טופלו, הרי מדובר בנזק גדול וזו תביעה פרטנית שכל אחד הגיש את התביעה באופן פרטני ולא לפי המסלול הירוק שהמחוקקים יצרו.

דוד רוטנברג: סך הכול שולמו כ-3.5 מיליארד שקלים, שזה סכום לא מבוטל.

דוד רוטנברג: ישנן לפעמים הגשות וערערים כאשר עד עכשיו הוגשו כ-2,000 ערערים שמהווים רק אחוז אחד.

דוד רוטנברג: גם ב-2,000 ערערים האלה אנחנו עושים דיון מחודש ומנסים ללכת לקראת המערערים ולהתגמש עד כמה שניתן.

דוד רוטנברג: אנחנו ממתינים להקמת ועדת ערר.

דוד רוטנברג: יש גם בג"ץ כנגד המדינה עוד מלפני המלחמה, שקובע שעל המדינה להקים ועדת ערר שעוד לא הוקמה וכאן זה המקום לבקש מהוועדה לנסות לקדם את זה אצל שר המשפטים, שר האוצר ושר הביטחון כדי שיוקמו כמה שיותר ועדות ערר בצפון.

דוד רוטנברג: הערערים נמצאים בעיכוב כי אין לנו אפשרות לדון בהם.

דוד רוטנברג: מי שצריך להקים את ועדת הערר הוא שר המשפטים.

דוד רוטנברג: שר המשפטים הנוכחי פנה בכתב לשר האוצר ולשר הביטחון כדי שימליצו על המועמדים מטעמם ואכן הם עשו זאת.

דוד רוטנברג: כל הנושא של השמאויות, נושא שהזכירו נציגי עמותת ידיד, אנחנו מתגמשים מעבר לחוק.

דוד רוטנברג: הערערים הם לא טיפולנו, כך שאנחנו לא יכולים לפנות בשם ועדת ערר שלא קיימת.

דוד רוטנברג: לגבי כל שאר הנושאים, השמאויות או דברים שאמורים להימסר לניזוק, אלה מסמכים פנימיים, יש דיון אתו, כל שמאי, במידה שיש מחלוקת, אפשר לגשת עם השמאי ולבדוק שוב את השמאות שלו.

דוד רוטנברג: הכול ניתן לדיון חדש, כמובן שהכול בגבולות הסביר וגם בית המשפט העליון מסכים אתנו.

בתיה כרמון: התלונות העיקריות שקיבלנו בזמן המלחמה ואחרי המלחמה הן בדרך כלל תלונות על תפקוד של ראשי הרשויות ובעלי התפקידים ברשויות.

בתיה כרמון: התלונות היו על אנשי רשויות וראשי רשויות שקיבלו תקציבים והשתמשו בזה לצרכים אחרים, ולציוד שהתקבל והם העבירו למקורבים.

בתיה כרמון: אלה דברים שקשה מאוד לטפל בהם במסגרות האלה כי זה דורש בדיקות וחקירות שגם למשרד הפנים קשה לעשות אותן.

בתיה כרמון: יש הרבה תלונות על אנשים שעזבו ולא תפקדו, ואיך זה שהיום, למרות שהם התנהגו בצורה הזאת והזאת, נותנים להם תפקידים כאלה וכאלה.

בתיה כרמון: אלה דברים שהציבור יצטרך לשפוט אותם כשיגיע מועד הבחירות הבאות.

בתיה כרמון: בדברים שהם פליליים ובעייתיים יותר, יש כבר כאלה שנתנו את הדין והוגשו כתבי אישום.

בתיה כרמון: נושא של תקציבים או דברים מסוג הזה, זה לא קשור אלי אלא זה ברמה של שרים וברמה של מנכ"לים.

סופה לנדבר: מה עשיתם עם מועד 106 כאשר בחלק מהמקומות בכלל לא פעל?

בתיה כרמון: אני לא יודעת אם הנושא הזה הוא באחריות של משרד הפנים.

בתיה כרמון: שוב, זה נושא של אחריות של ראשי הרשויות.

סופה לנדבר: תחזרי למשרד ותיתנו לנו תשובה שאומרת איזה לקחים הפקתם.

בתיה כרמון: אני זוכרת את הישיבה הקודמת שדיברנו על זה, בה העליתי רעיון שבאמת צריך להיות בקשר עם הגופים שעוסקים מבחינה טכנית, איכשהו לנתב את הנושא הזה של פניות טלפוניות למוקדים ארציים שלא חייבים לשבת דווקא במועצה.

יחיאל קופרשטיין: זה לא יכול להיות כי מה תעשי כאשר כל המדינה תהיה מותקפת, והדבר השני הוא שהם צריכים לתת תשובה לגבי העיר.

יחיאל קופרשטיין: הם צריכים לתת תשובה עירונית.

בתיה כרמון: בפעם הקודמת דיברנו על הרבה מספרי טלפון שאנשים לא יודעים בדיוק לאן לפנות.

בתיה כרמון: אמרנו שהמספרים יהיו מספרים אחידים.

יחיאל קופרשטיין: יש את 106, יש את מוקד פיקוד העורף, יש את המשטרה וזה מספיק ולא צריך יותר מזה.

סופה לנדבר: תלמדו את זה ותאמרו לנו מה אתם עושים עם זה.

שלומית מור: אנחנו למדנו כמה לקחים כאשר למשל בנושא המקלטים הציבוריים, אתה ודאי יודע שיונה יהב נתן הוראה לכל התושבים לא לרדת למקלטים הציבוריים.

שלומית מור: הוא הודיע את זה גם בטלוויזיה וברדיו ואמר לא לרדת למקלטים הציבוריים.

שלומית מור: אנחנו הולכים על נושא של בניית ממ"דים כאשר בכל אזורי עדיפות לאומית א' ו-ב', מי שהולך לבנות ממ"ד, אנחנו נותנים לו מענק של 13 אלף שקלים.

שלומית מור: נכון שזה לא מספיק, אבל אנחנו בעד זה.

יחיאל קופרשטיין: אני מציע לכם לפרסם את זה.

סופה לנדבר: משרד השיכון נותן היום כספים כדי לבנות ממ"ד.

שלומית מור: באזורי עדיפות לאומית א' ו-ב', מי שמבקש לבנות ממ"ד, אנחנו נותנים לחו 13 אלף שקלים מענק.

סופה לנדבר: הכסף שאתם נותנים מספיק לבנות ממ"ד?

שלומית מור: לא.

שלומית מור: ממ"ד עולה 12 אלף דולר.

שלומית מור: עשינו עוד דבר אחד וגם אותו כדאי שהציבור ידע, שבעצם אנחנו נותנים גם מסלול ירוק לבנות את הממ"ד.

שלומית מור: אם קודם ביקשת מהעירייה לבנות ממ"ד והיא העמידה קשיים, היום אנחנו אומרים שאנחנו הולכים למסלול ירוק.

שלומית מור: הבקשה לא צריכה לעבור את כל הוועדות אלא היא הולכת במסלול ירוק כדי שאפשר יהיה לבנות את הממ"ד בשטח של שמונה מטרים.

סופה לנדבר: קיבלנו לא מעט פניות בנושא.

סופה לנדבר: אני מציינת שאני אקדיש לנושא הזה ישיבה נפרדת.

עידו נחום: אני מדבר על מה שקורה אחרי המלחמה.

עידו נחום: אנחנו מטפלים יותר בצד החברתי ופחות בצד הכלכלי של התושבים.

עידו נחום: קיבלנו תוספת תקציב של 42 מיליון שקלים עבור טיפול פוסט-טראומתי באוטיסטים ובנכים, הקמנו מרכזי חוסן קהילתיים, הקמנו תחנות ייעוץ למשפחה כי יש הרבה מאוד בעיות במשפחה כתוצאה מהמלחמה.

סופה לנדבר: אתם גם נותנים פסיכולוגים?

עידו נחום: לא פסיכולוגים אלא זה יותר טיפול של עובדים סוציאליים.

עידו נחום: פסיכולוגים שייכים למשרד החינוך, אבל במרכזי החוסן שלנו גם נותנים טיפולים קבוצתיים בעיקר.

עידו נחום: מיד אחרי המלחמה הוצאנו לנופשונים אנשים עם פיגור שכלי, טיפלנו במסגרות חוץ-ביתיות, פיתחנו צוותי חוסן וחירום בישובים ועשינו הרבה מאוד פעולה של הפקת לקחים כדי להיות מוכנים – ואני מקווה שלא נצטרך – למלחמה הבאה.

סופה לנדבר: מה אנחנו עושים עם אדם שצריך לקבל טיפול פסיכולוגי?

סופה לנדבר: צריך לפנות למשרד החינוך?

עידו נחום: כן.

מירב גלבוע: יש עמותות שמטפלות בזה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה עמותות אלא אני רוצה את המדינה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה עמותות ואנשים פילנטרופיים כמו גאידמאק.

מירב גלבוע: אני יכולה להשאיר מספר טלפון.

מירב גלבוע: יש מחלקה, יש פסיכיאטרים ושם נעשה פרויקט מאוד יפה בטיפול בנפגעי פוסט-טראומה ונפגעי טראומה.

מירב גלבוע: מפנים לטיפול של בין שש לשמונה מפגעים וכאשר יש איזושהי בעיה מגיעים לביטוח לאומי.

מירב גלבוע: האדם שמגיע למקום לא צריך לשלם.

עידו נחום: אפשר לגשת דרך הלשכות לשירותים חברתיים.

סופה לנדבר: איך קורה שאדם שצריך לקבל טיפול, לא מקבל אותו?

מירב גלבוע: מדובר בטיפול ראשוני.

מירב גלבוע: זה לא טיפול מתמשך אלא זה בין שישה לשמונה מפגשים שמהווים טיפול ראשוני.

קריאה: אני קיבלתי 10 מפגשים ובזה זה הסתיים למרות שאני זקוק לעוד.

סופה לנדבר: אני חושבת שעם כל הכבוד, אנחנו נמשיך במדיניות העוקבת אחרי הפקת הלקחים.

סופה לנדבר: היום הייתי נדיבה מאוד והייתי מסוגלת לחלק מחמאות, אבל עד גבול מסוים.

סופה לנדבר: אני חושבת ש-10 חודשים זה זמן מספיק כדי לטפל באנשים.

סופה לנדבר: אני אעקוב אחרי ביטוח לאומי ואני רוצה לקבל תשובות ברורות לכל מקרה של אדם שהגיע היום וגם לגבי אלו שלא היו מסוגלים להגיע.

סופה לנדבר: בתיה, אני מבקשת לתת לנו תשובה לגבי מוקד 106.

סופה לנדבר: נתנו כאן טלפונים ארציים ואני חושבת שמוקד צריך לפעול ולעבוד כמו שצריך.

סופה לנדבר: חבל לי שהייתם צריכים להגיע לכאן וחבל לי מאוד שהייתם צריכים לפנות לעורך-דין.

סופה לנדבר: מצאנו בביטוח לאומי אוזן קשבת ואני מאמינה בהם שהם יטפלו במקרים.

סופה לנדבר: אנחנו נודיע לציבור שהוא יכול לפנות אלינו.

סופה לנדבר: אני לא רוצה שנהיה מי שקושר את הציבור עם המשרדים השונים, אבל יחד עם זאת, אם אנשים לא מצאו אוזן קשבת במשרדים השונים, הם יפנו אלינו.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאחרי מלחמה כל כך קשה ופגיעות כל כך קשות, לא למדנו שום דבר ולא הפקנו את הלקחים.

סופה לנדבר: אני מבקשת לטפל בציבור עם אוזן קשבת, ואם יש חוקים, אנחנו אלה שמחוקקים אותם ואנחנו גם יכולים לשנות אותם.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לדעת שהיום המלחמה הייתה בצפון, מחר חלילה וחס היא יכולה להיות בכל מקום במדינת ישראל, ואנחנו צריכים ללמוד שעם ישראל לא צריך לקבל סיוע מהעמותות ולא צריך לקבל סיוע מגאידמק ואחרים.

סופה לנדבר: תודה להם על העזרה שנתנו ועל העזרה שהם ממשיכים לתת, אבל יחד עם זאת אנחנו עם, אנחנו מדינה ואנחנו חייבים לתת את הטיפול לבד ללא עזרה וסיוע.

סופה לנדבר: אני אסירת תודה לכם על שבאתם וכאמור, אני אעקוב מקרוב אחרי פעולות המשרדים השונים.

סופה לנדבר: לגבי בניית הממ"דים אנחנו נקיים ישיבה נפרדת.

סופה לנדבר: לכם אני מאחלת לחזור לחיים.

סופה לנדבר: תודה רבה.