ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 160, 2007-03-06 09:30

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: רצינו לדבר על מה זה חטיבה צעירה, והאם זה דבר טוב או לא טוב.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאם עושים את זה נכון זה דבר טוב, ואם עושים את זה לא נכון זה לא טוב.

לאה אחי-מרום: חטיבה צעירה היא מסגרת ייחודית.

לאה אחי-מרום: יגאל אלון מינה את רימלט בראש ועדה פרלמנטארית בשנת 1972, במקביל לשינוי של חטיבות הביניים.

לאה אחי-מרום: אז ביקשו לבדוק גם את הצירוף של ילדים בני 5 לבית הספר.

לאה אחי-מרום: הרעיון הוא שגילאי 5-8 הם גילאים שצריך לטפח אותם בצורה מאסיבית יותר.

לאה אחי-מרום: החליטו לקבץ ביחד את ילדי הגילים האלה ללמידה משותפת רב גילית.

לאה אחי-מרום: אני רוצה לציין, שזה לא בא במקום גני ילדים.

לאה אחי-מרום: זו מסגרת אלטרנטיבית שבוחרים בה.

לאה אחי-מרום: היישובים, מנהלי מחוזות ואנחנו בוחרים, האם ליישוב יש אפשרות ורצון להתמודד עם הנושא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קיבלנו פניות מכמה מקומות, בהם לא נתנו להורים שום אפשרות לבחור בשום דבר.

לאה אחי-מרום: בוא ניקח לדוגמא את מודיעין שזו עיר חדשה.

לאה אחי-מרום: כאשר היא נבנתה כל העיר חוטבה.

לאה אחי-מרום: היום הורים רוצים אפשרות בחירה.

לאה אחי-מרום: מבחינתי זה לגיטימי מאוד.

מיכאל מלכיאור: האם אפשרות בחירה היא חלק מתנאי יסוד?

לאה אחי-מרום: כן.

מיכאל מלכיאור: אז מה שעושים במודיעין זה לא בסדר.

קריאה: גם ברעננה.

לאה אחי-מרום: שם ירדו מזה.

מיכאל מלכיאור: בדרך כלל משרד החינוך לא נותן לאנשים אפשרות בחירה.

לאה אחי-מרום: לא בדיוק.

לאה אחי-מרום: אנחנו כן נותנים אפשרות בחירה.

מיכאל מלכיאור: הכוונה שכול הילדים יהיו ביחד.

לאה אחי-מרום: הם ביחד ולחוד.

מיכאל מלכיאור: יש מסגרת משותפת ומקום מיוחד.

לאה אחי-מרום: יש מקום מיוחד ומרחב.

מיכאל מלכיאור: ומתוך המרחב הזה עובדים גם בנפרד, כמו שעושים בגן ילדים רב גילאי.

לאה אחי-מרום: נכון.

מיכאל מלכיאור: בדרך כלל לא נותנים אפשרות של בחירה.

מיכאל מלכיאור: האם יכול להיות מצב כזה?

לאה אחי-מרום: לא.

לאה אחי-מרום: גם לנו יש מה להגיד.

לאה אחי-מרום: אני לא חותמת על מקום, שלא עומד בתנאים שלנו.

לאה אחי-מרום: גם העיר בוחרת.

לאה אחי-מרום: יש דו שיח ממושך.

לאה אחי-מרום: אני עובדת עם האדריכל ואנחנו מודדים מטר למטר.

לאה אחי-מרום: זה לא אומר שלא היו גנבות פה ושם ושאין מקומות צרים.

לאה אחי-מרום: אז אנחנו מחפשים דרך להתרחב, כך שהילדים יוכלו גם ללמוד, גם לשחק, גם ללמוד בשקט, גם לאכול.

לאה אחי-מרום: זאת לא כיתה א' רגילה, וזה גם לא גן רגיל.

מיכאל מלכיאור: כאשר יש הפסקות, הילדים נזרקים.

לאה אחי-מרום: לא.

לאה אחי-מרום: יש להם מרחב משלהם.

מיכאל מלכיאור: וזה גם חלק מהתנאים.

מיכאל מלכיאור: כלומר, הם לא יהיו ביחד עם ילדים מכיתה ו'-ז.

לאה אחי-מרום: אלא אם בצורה מבוקרת אנחנו רוצים להפגיש ביניהם.

לאה אחי-מרום: כך לדוגמא את טפן בצפון.

לאה אחי-מרום: הם נמצאים במרכז העניין, והם מבקשים שהקטנים יהיו חלק מהסיפור.

לאה אחי-מרום: הם אומרים שזה מוריד את רמת האלימות.

מיכאל מלכיאור: הקטנים צריכים לסבול כדי להוריד את רמת האלימות של הגדולים.

לאה אחי-מרום: הם לא סובלים.

לאה אחי-מרום: יש להם גם אלטרנטיבה לשחק במקום שלהם.

מיכאל מלכיאור: אני מבין, שהיו גישות שונות במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שהדעה שלך חיובית, אבל דעת קודמך בתפקיד היתה שלילית.

לאה אחי-מרום: מי שהתנגד מאוד לחטיבות הצעירות היתה מנהלת הקדם יסודי.

לאה אחי-מרום: היא ראתה בזה תחרות.

לאה אחי-מרום: זו שטות.

לאה אחי-מרום: אנחנו מדברים על 150 חטיבות.

לאה אחי-מרום: הם מרגישים שלקחנו מהם.

מיכאל מלכיאור: זה עכשיו נכנס למחלקה שלכם.

לאה אחי-מרום: נכון.

מיכאל מלכיאור: אז אני יכול להבין למה יש התנגדות עזה לזה.

לאה אחי-מרום: זה בטל בשישים מבחינת המספר שלהם.

מיכאל מלכיאור: אתת אומרת, שיש לזה ערך מבחינה חינוכית ופדגוגית.

לאה אחי-מרום: כן.

לאה אחי-מרום: בחוברת תראו את התוצאות.

לאה אחי-מרום: פעם ראשונה בהיסטוריה קרה שהיה קודם ניסוי ואחר כך התנסות בשטח.

לאה אחי-מרום: ההישגים הלימודיים של התלמידים שלמדו בחטיבה הצעירה הם הרבה יותר גבוהים בכיתה א ו-ב.

לאה אחי-מרום: אני מדברת גם על הילדים הרגילים, גם על העולים החדשים וגם על החינוך המיוחד.

לאה אחי-מרום: אנחנו מאוד מרוצים.

לאה אחי-מרום: יחד עם זאת, אנחנו לא שואפים להפוך את כל גני הילדים לחטיבות צעירות.

לאה אחי-מרום: אנחנו רוצים במערכת תהיה אלטרנטיבה.

דליה רוט: אני הייתי רוצה להתייחס לפרמטר היותר חשוב, הבשלות הרגשית-הנפשית של הילד.

דליה רוט: בגילאי 4-5 הילד נמצא בחממה.

דליה רוט: יש הרבה מאוד גני ילדים, שמאגדים את שני הגילאים יחד ויוצרים חממה מאוד טובה.

דליה רוט: הלחץ לפתוח את החטיבות הצעירות נבע בזמנו גם משיקול עצוב, תהליך החיטוב שבו מסרו את כיתות ז-ח לחטיבת הביניים ואז היו צריכים לתת פיצוי כדי לקבל גמול הניהול על עוד כמה כיתות.

דליה רוט: הגננת בחטיבה הצעירה לא מקבלת את גמול הניהול.

דליה רוט: לא הגננת פה העיקר, לא המורות ולא ההורים, אלא הילדים.

דליה רוט: בעיני, הילדים מאבדים את תום הילדות, את האפשרות לבשלות רגשית, את האפשרות למשחק הסוציו-דרמטי, שהוא חלק מהחוויה הגנית ופחות מהחוויה של החטיבה הצעירה.

לאה אחי-מרום: מתי היית לאחרונה בחטיבה צעירה.

דליה רוט: אני כל שנה מבקרת.

דליה רוט: בהסתדרות המורים יש סיורים מדי חודש.

דליה רוט: יש לנו מחקר שאנחנו עשינו.

דליה רוט: פעם לא היתה הכשרה בסמינר למורה-גננת.

דליה רוט: היום ישנן מורות-גננות, ויש איזשהו שיתוף פעולה בין כיתות הגן לכיתות בית הספר.

דליה רוט: המורות יודעות מה הן מקבלות והגננות יודעות לאן הן שולחות.

דליה רוט: אלה לא יחידות נפרדות כמו שהיה בעבר.

דליה רוט: אורח לרגע רואה כל פגע.

דליה רוט: אני ראיתי כי חלק מאוד קטן של הילדים, העשירון העליון של הילדים המפותחים, יוצאים נשכרים מהחטיבות הצעירות.

דליה רוט: לצערי, הילדים שהם בתחום הביניים ומטה יוצאים נפסדים.

דליה רוט: אם פעם היתה הכנה לקראת כיתה א', היום אנחנו נצטרך לעשות הכנה לקראת גן חובה.

דליה רוט: כל מי שראה מערכת גנית עם החום והתמיכה של הגננות, של הצוות, עם הקשבה והיענות לצרכים של הילד בגיל הרך, יודע איך הם מתמודדים.

דליה רוט: יש לנו תלונות של הורים ממקומות רבים.

דליה רוט: בלוד ההורים התנגדו נחרצות, וביקשו להפסיק את ההפעלה של החטיבה הצעירה.

דליה רוט: כך גם במודיעין ובמקומות אחרים.

מיכאל מלכיאור: שמענו שיש תמיד בחירה בפני ההורים.

דליה רוט: לא תמיד ניתנת בחירה.

דליה רוט: לעדות אני יכולה להביא את כל המכתבים של הורים ומורים, שביקשו להפסיק את מסגרת החטיבה הצעירה ולחזור למערכת גנית רגילה.

מיכאל מלכיאור: אם עושים חטיבה נפרדת לגמרי, לא ילמדו וישחקו עם ילדים יותר גדולים, עם שטח ראוי וגדול, עם כוח הוראה ראוי, מה רע בזה?

מיכאל מלכיאור: בחו"ל הייתי עושה ניסויים בקרב ילדים בני 2-5, שם הפער גדול יותר, אבל בנו את זה נכון וכך עשו תוכנית מצוינת.

מיכאל מלכיאור: אני גם חושש, שלא נותנים את חופש הבחירה, יש פשרה לגבי המקום וזה כן ביחד עם ילדים גדולים יותר.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו המון פניות מהורים מתוסכלים, שלא ניתנת להם הבחירה.

מיכאל מלכיאור: את קובעת שצריכה להיות זכות בחירה, אבל בפועל זה לא כך.

מיכאל מלכיאור: אם כל התנאים מתקיימים, האם את פוסלת את זה?

דליה רוט: לא.

מיכאל מלכיאור: כלומר, אין פה ויכוח עקרוני.

מיכאל מלכיאור: יש ויכוח האם לקיים את זה בתנאים הראויים.

מיכאל מלכיאור: אם יש אפשרות בחירה, הורים שרוצים לשלוח ישלחו.

דליה רוט: אני הייתי מחלקת את זה לשניים.

דליה רוט: לכיתות א-ב זה פחות מאיים וזה יותר חם ותומך.

דליה רוט: מה שלי חסר זה הפיתוח הרגשי, ההתייחסות.

לאה אחי-מרום: על סמך מה את אומרת את זה?

דליה רוט: הסתדרות המורים עשתה מחקר.

דליה רוט: אנחנו מקבלים עדות מהשטח מהגננות ומההורים.

דליה רוט: הגננות שלנו לא רוצות לעבוד בחטיבות הצעירות.

דליה רוט: בשבוע שעבר קיבלנו תלונות, ששולחים ילדים לעונש בחטיבת הגן.

דליה רוט: האם זה מקום מפלט?

מיכאל מלכיאור: אבל זה ברור שבמקום שעושים כזה דבר, זה לא מקום שפועל כמו שצריך.

מיכאל מלכיאור: אני שואל מבחינה אידיאולוגית עקרונית, אם התנאים מתקיימים כמו שצריך להיות, האם אז את נגד?

מיכאל מלכיאור: את אמרת שלא.

מיכאל מלכיאור: אם זה נעשה בצורה נכונה, אין לך התנגדות.

דליה רוט: נכון, תוך שימת דגש על הפיתוח הרגשי.

מיכאל מלכיאור: ברור.

מיכאל מלכיאור: אם אין פיתוח רגשי העיקר חסר מן הספר.

דליה רוט: הפרמטר שהצגת לגבי הקריאה, הוא פחות חשוב בעיני.

דליה רוט: ההתפתחות הרגשית היא הבסיס בעיני.

מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי, שאם המסגרת לא נותנת את מלוא האפשרות של התפתחות רגשית אז העיקר חסר.

כוכי ברק: הדגל של החטיבות הצעירות הוא הרצף, על מנת שלא יהיה מעבר חד בין הגן לבית הספר.

כוכי ברק: אני חושבת, שרצף במקומות שאין חטיבה מתקיים יפה מאוד.

כוכי ברק: יש ביקורים.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא האם זה טוב שיש גם אלטרנטיבה אחרת.

כוכי ברק: אני טוענת שהרצף קיים.

מיכאל מלכיאור: את אומרת כאילו המשבר זו הסיבה היחידה.

כוכי ברק: זו אחת הסיבות.

מיכאל מלכיאור: אחת מהרבה סיבות.

כוכי ברק: נכון, אבל מזכירים כל הזמן שבחטיבות פותרים את הבעיה של המעברים.

כוכי ברק: אני חושבת שהמעברים קיימים בגיל 4, וחלק מבגרות של ילד בגיל 5 זה מעבר.

כוכי ברק: נותנים לו את ההרגשה שהוא בוגר והוא עובר לבית הספר.

כוכי ברק: לדעתי, החטיבה לא יכולה למלא את המקום הזה.

לאה אחי-מרום: אני רוצה לדבר על חממה של גן וכיתה א ביחד.

לאה אחי-מרום: את מדברת על חממה אחת, ואנחנו מדברים על חממה של ילדים בכיתה א, שיש להם אפשרות לשחק, יש להם אפשרות לדבר עם ילדים קטנים יותר שעוזרים אחד לשני.

לאה אחי-מרום: כאשר לכיתה ד ראשונה יש בעיה ומשהו קורה שם, אנחנו לא אומרים שאת כל כיתות ד ראשונה צריך לסגור.

לאה אחי-מרום: צריך לבדוק את המעשה החינוכי בכיתה ד ראשונה.

לאה אחי-מרום: כך גם יש חטיבות צעירות ששם זה לא הולך כמו שצריך, כמו שיש הרבה גננות שלא עובדות כמו שצריך.

לאה אחי-מרום: גננות לא רוצות לעבוד בחטיבה הצעירה, כי הן מלכות בגן שלהן.

לאה אחי-מרום: פתאום יש להן צוות גדול ורכזת, והיא גם לא מקבלת גמול.

לאה אחי-מרום: היא לא מנהלת את הגן, כי יש רכזת.

לאה אחי-מרום: לכן, הן מתנגדות.

לאה אחי-מרום: כל גננת שיש לה בעיה עם זה אומרת להורים: אוי, הילד שלכם הולך לחטיבה הצעירה.

לאה אחי-מרום: זה לא אוי.

לאה אחי-מרום: אני מציעה לעשות מחקר משותף.

לאה אחי-מרום: יש בחוברת הרבה מאוד מחקרים גם מהארץ וגם מהעולם.

לאה אחי-מרום: הילדים לא רק שלא עוברים משבר, טוב להם שם, הם משחקים, זה לא בית ספר.

לאה אחי-מרום: חטיבה צעירה זו מסגרת אחרת.

לאה אחי-מרום: משחקים שם.

דליה רוט: אני מסכימה לגבי ילדי א'.

דליה רוט: הם יוצאים נשכרים.

לאה אחי-מרום: אנחנו צריכים להסתכל על כל הרצף.

לאה אחי-מרום: אני הייתי רוצה שכך יהיה כל בית הספר.

לאה אחי-מרום: זה החלום שלי.

כוכי ברק: בבתי ספר רגילים היום יש גם פינות משחק.

כוכי ברק: היום גם בבית ספר רגיל כיתה א היא כמו גן.

דליה רוט: יש לנו הרבה גננות שגוררות גמול ניהול, ולכן הן לא יוצאות ניזקות בשום פרמטר משכרן.

דליה רוט: אני לא מדברת על הגננות או המורות, אלא על הילדים.

דליה רוט: הילדים אצלי הם המרכז.

דליה רוט: בביקורים שעשיתי, והייתי ביהוד וגבעת שמואל, ראיתי דברים שאותי קוממו.

מיכאל מלכיאור: אני לא הבאתי איתי אנשים, אבל יש הרבה מאוד אנשים שמרוצים.

מיכאל מלכיאור: ברעננה היתה בעיה בחטיבה.

מיכאל מלכיאור: הזמנתי את ההורים המרוצים והלא מרוצים, ואת היית צריכה לשמוע את שיר ההלל של ההורים המרוצים.

דליה רוט: מה קרה בגני יער?

דליה רוט: אז היתה חטיבה אחת כזאת.

מיכאל מלכיאור: יש גם בתי ספר שלא מתפקדים טוב.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיע לעומק הדברים.

מיכאל מלכיאור: הרי כל הזמן הדגשת, שזאת אלטרנטיבה ולהורים יש אפשרות לבחור.

מיכאל מלכיאור: אם זה כך, כל ההורים שהם לא שבעי רצון יכולים ללכת למקום אחר.

לאה אחי-מרום: לא בכל המקומות.

לאה אחי-מרום: יש אפשרות בחירה, אבל יש הרבה פעמים שהורים לא רוצים לשלוח את הילד למקום מרוחק יותר.

לאה אחי-מרום: מצד אחד יש אפשרות להעביר, ומצד שני זה יותר רחוק.

יהודית גידלי: אז אין בחירה אמיתית.

לאה אחי-מרום: מהבחינה הזאת בחלק מן המקומות אין בחירה אמיתית.

מיכאל מלכיאור: מה זה רחוק יותר?

לאה אחי-מרום: ילד לא יכול ללכת לגן לבד.

לאה אחי-מרום: במודיעין נתנו אפשרות בחירה, וההרשמה מלאה ומחכים בתור.

מיכאל מלכיאור: אנחנו הגענו להסכמה פה, שאם עושים את זה טוב ונכון זה דבר טוב.

מיכאל מלכיאור: העובדה היא שאנחנו קיבלנו הרבה פניות, והסתדרות המורים קיבלה הרבה פניות.

מיכאל מלכיאור: כנראה, שהדבר הזה לא עובד נכון.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע כמה רחוק הם צריכים לנסוע, אבל אם הם צריכים לנסוע רחוק כל יום זה לא טוב.

לאה אחי-מרום: אני לא יודע מה זה הרבה תלונות.

לאה אחי-מרום: השאלה מי עושה את הרעש הגדול.

לאה אחי-מרום: ברעננה היה רעש גדול, ובסופו של דבר הגיעו שני הורים נגד.

מיכאל מלכיאור: ישנם הורים בדרך לכאן מרעננה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שנשמע מה המצב מאמא צעירה ממודיעין.

רנית בודאי-היימן: החינוך הממלכתי דתי לא בבעיה.

רנית בודאי-היימן: שם אין חטיבות צעירות.

רנית בודאי-היימן: בחינוך הממלכתי הלא דתי כל הילדים נשלחים לחטיבות צעירות.

לאה אחי-מרום: היום יש שלושה אשכולות גנים במקומות החדשים.

לאה אחי-מרום: זו היתה בחירה של העירייה.

רנית בודאי-היימן: זו היתה בחירה של עירייה, של מפקחים, אבל לא בחירה של הורים.

רנית בודאי-היימן: להורים אין בחירה.

רנית בודאי-היימן: אני שומעת משכניי, שילדי הגנים פשוט נרמסים על ידי ילדים גדולים.

לאה אחי-מרום: אני עוד לא שמעתי על ילד אחד שנרמס.

לאה אחי-מרום: יש להם מקום משלהם.

לאה אחי-מרום: אתמול בלילה דיברתי עם בית ספר אופק.

רנית בודאי-היימן: יכול להיות שבתיאוריה, הדגם הוא טוב.

רנית בודאי-היימן: בשטח יש בעיות.

רנית בודאי-היימן: הורים לילדים בני 5 אומרים, שילדים בכיתה ו' שמחקים כדורסל פוגעים בילדים קטנים.

מיכאל מלכיאור: הם לא אמורים להיות ביחד בחצר.

רנית בודאי-היימן: זו העובדה.

כוכי ברק: אנחנו רואים את זה בשטח.

מיכאל מלכיאור: רנית לא באה בשביל הישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: היא נמצאת פה קבוע, והיא מספרת הרבה זמן על התופעה הזאת בבתי ספר.

מיכאל מלכיאור: ההורים ממש מתוסכלים על כך שאין להם אפשרות בחירה אמיתית וגם מכך שהילדים לא מקבלים את מה שהם צריכים.

מיכאל מלכיאור: במקום להגיד שהם לא יודעים על מה הם מדברים, כדאי שתבדקי את זה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבחטיבה שאת מדברת עליה הכל שפיר ובחטיבות אחרות לא הכל שפיר.

לאה אחי-מרום: יש חטיבות בהן לא הכל שפיר.

מיכאל מלכיאור: אם ילדים בני 5 הם בחצר ביחד עם ילדים גדולים, זה לא בסדר.

לאה אחי-מרום: אין דבר כזה, אלא אם ילדים בוחרים ללכת לחצר של הגדולים.

לאה אחי-מרום: אין דבר כזה שאין חצר נפרדת.

לאה אחי-מרום: אין דבר כזה.

לאה אחי-מרום: אם המורים לא שמרו או שהילדים רצו, אז זה קורה.

כוכי ברק: במקום שאני נמצאת וגרה, החליטו ברשות לפתוח חטיבות.

כוכי ברק: איך מביאים את הילדים לשם?

כוכי ברק: סוגרים את הגנים.

כוכי ברק: לפתע פתאום אמרו להורים אין רישום והגנים סגורים.

רנית בודאי-היימן: במודיעין יש תדמית כל כך שלילית לחטיבות הצעירות, שיש אנשים רושמים את ילדם לחינוך הממלכתי דתי רק כדי להימלט מהחטיבות הצעירות.

רנית בודאי-היימן: אולי צריך לרואת למה התדמית כל כך שלילית.

רנית בודאי-היימן: אולי משהו בשטח לא הולך לפי הדגם.

לאה אחי-מרום: כיוון שיש לנו 70 יישובים, אני אלך לבדוק מה שקרה שם.

לאה אחי-מרום: יחד עם זאת, אני יודעת שראש העיר מאוד בעד חטיבות צעירות.

לאה אחי-מרום: מנהלת מחלקת החינוך נגד, בעיקר זאת שאחראית על גני הילדים.

לאה אחי-מרום: כאשר אומרים להורים לילדים קטנים שהגן הוא חממה, אז מעדיפים להשאיר שנה נוספת בגן.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שיש ראש עיר שזה נוח לו שהוא לא צריך לבנות הרבה גנים.

מיכאל מלכיאור: במודיעין אין מקום לכל הילדים, כי יש המון ילדים וזו עיר חדשה.

לאה אחי-מרום: אני הולכת לבקר במודיעין, ושלוח לך דוח על הביקור במודיעין.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שיש מקום לחטיבות צעירות כאלטרנטיבה.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה יתרונות חינוכיים גם בשיטה הזאת וגם בשיטה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אלטרנטיבה יכולה להתקיים רק אם קיימים כל התנאים שאת אמרת: בחירה חופשית, כל התנאים הפיזיים, המקום, כוחות ההוראה, חצר נפרדת, כדי שהילדים ייהנו ממלוא ההתפתחות החינוכית, הרגשית, השכלית והמוטורית.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד פתוח להבין, שיכולים להיות המון יתרונות בשיטה הזאת.

מיכאל מלכיאור: יש צדדים לכאן ולכאן.

מיכאל מלכיאור: בגלל פניות רבות שהגיעו אלינו ממודיעין ומרעננה קיבלנו התחייבות ממנהלת המחלקה, שתבקר במודיעין ורעננה ותיתן לנו דוח מפורט על כל מקום.

מיכאל מלכיאור: תלכו ביחד ותבדקו את הדברים עם ראש פתוח.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נקבל דוח אחרי הביקור המשותף של מנהלת המחלקה ונציגי הסתדרות המורים.

מיכאל מלכיאור: נלמד את הדוח, ולפי זה נמשיך.

מיכאל מלכיאור: כמה זמן תצטרכי בשביל לבקר שם ולהגיש את הדוח?

לאה אחי-מרום: חודש אחרי פסח.

דליה רוט: אני רוצה לומר, שאתמול שישבנו על תיק עב הקרס של החטיבות הצעירות, עקבתי בעיון וראיתי בהבדל של שנתיים תלונות חוזרות של משפחות באלעד.

דליה רוט: מתברר, שההורים הסיקו מסקנות מאוד נחרצות אחרי שהילדים היו בחטיבה צעירה באלעד ולא שבעו שם נחת.

דליה רוט: הם החזירו את הילד הבא בתור לגן רגיל.

דליה רוט: הם מספרים על מסכת של לחצים ממנהל בית ספר, שהילדים נמצאים אצלו במסגרת בית הספר, כדי ששאר הילדים כן יהיו בחטיבות ולא בגנים הרגילים.

דליה רוט: אם מדברים על בחירה חופשית של הורים, בואו באמת נכבד את הבחירה החופשית של ההורים.

דליה רוט: אני מבינה את ההורים, הם היו במצוקה.

דליה רוט: תחת לחצים כאלה אין להם ברירה אלא לשים אותו בחטיבה.

דליה רוט: יש פה דברים נסתרים, וכדאי לשמוע את ההורים.

דליה רוט: הלחצים הם בלתי הגיוניים.

מיכאל מלכיאור: לכן, הדגשתי שזאת צריכה להיות בחירה חופשית אמיתית.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, אנחנו עוסקים פה 20 שעות ביום בתלונות על כל מיני דברים שלא עושים נכון.

מיכאל מלכיאור: זה שמפעילים לחץ, זה ברור שזה לא דבר שמשרד החינוך מאשר.

דליה רוט: אנחנו מוכנים ללכת לסיור הזה ולבדוק בצורה נקייה את הדברים מחדש.

דליה רוט: לאור כל הדברים, אנחנו בהסתדרות המורים בעד המשך של גן הילדים כפי שהיה.

דליה רוט: אני לא יודעת אם יש הרבה מורים לחיים, אבל גננות לחיים יש.

מיכאל מלכיאור: אבל את אמרת בעצמך שאת תומכת באלטרנטיבה אם היא נעשית לפי הכללים.

דליה רוט: אני מוכנה לבדוק.

דליה רוט: אני לא נעולה, אבל זה על פי הניסיון שהיה לנו.

לאה אחי-מרום: ההחלטה היא לא לפתוח את הגנים העצמאים אלא רק אשכול גנים.

לאה אחי-מרום: זו גם חלופה נהדרת.

כוכי ברק: לא תמיד חידוש זה דבר טוב.

כוכי ברק: אנחנו צריכים לשמור על דברים שהיו פעם, והתוצאה היא אנשים חכמים ונבונים שמנהלים את המדינה.

מיכאל מלכיאור: יש פה הרבה שלא יסכימו לזה.

כוכי ברק: לא.

כוכי ברק: כולם.

מיכאל מלכיאור: אולי אלה שלא טובים היו בחטיבה.

כוכי ברק: לא היתה אז חטיבה.

יהודית גידלי: כמה שנים זה קיים.

דליה רוט: בראשית שנות ה-70 הוקמה ועדה, ובשנת 1972 זה יצא לדרך.

דליה רוט: אני רוצה להקריא משהו שנאמר בוועדת רימלד בשנת 1968: "רצוי לבדוק את האפשרות לצרף גני ילדים של גילאי 5 למסגרת של בית הספר היסודי, לקבוע בו יחידה חינוכית לגיל הרך, המורכבת מכיתת הגן ומכיתה א', או מכיתת הגן ומכיתות א-ב.

דליה רוט: בהצעה יש משום שילוב של גילאי 5 במסגרת הכיתות הראשונות של בית הספר, מבלי לפגוע באופייה של כיתת הגן לגילאי 5".

דליה רוט: הדבר הזה לא מתקיים.

לאה אחי-מרום: אני רוצה לקרוא משהו מתוך המחקר: "יש לאמץ בכל המסגרות דרכי עבודה, ארגון סביבה לימודית, עבודת צוות, על פי הפעילות הנהוגה בחטיבה הצעירה".

לאה אחי-מרום: מה את אומרת על זה?

כוכי ברק: צריך לעשות מחקר מה מצליח יותר עד היום.

חגי בורנשטיין: אני נציג ההורים בשכונת לב הפארק ברעננה.

חגי בורנשטיין: הנושא הפדגוגי לא הנושא המרכזי כרגע.

חגי בורנשטיין: בעיר אצלנו אין אלטרנטיבה להורים.

חגי בורנשטיין: להורים לא קיימת אלטרנטיבה לכיתות א וגני ילדים.

חגי בורנשטיין: כרגע סיימנו מאבק עיקש עם העירייה, והצלחנו להביא לכך שיהיו לנו גנים רגילים.

חגי בורנשטיין: על כיתות א' הם אמרו שיחשבו בשלב מאוחר יותר.

חגי בורנשטיין: זה בעקבות מאבק של הורים שנמשך קרוב ל-8 שנים.

חגי בורנשטיין: באופן מעשי, צריכה להיות אלטרנטיבה להורים.

חגי בורנשטיין: אני לא נגד חטיבה צעירה.

חגי בורנשטיין: אצלנו הוא לא מנוהל בצורה האופטימאלית.

חגי בורנשטיין: החט"צ לא נוגעת בילדים עם קשיי קשב וריכוז, היא טובה לאוכלוסיות החזקות יותר.

חגי בורנשטיין: אני אבא לתאומות שעולות עכשיו לגן חובה.

חגי בורנשטיין: אני נלחמתי שיהיה להן גן חובה רגיל.

חגי בורנשטיין: יש לי ילד גדול יותר בכיתה ד' והוא אמנם לא היה בחט"צ, אבל זה הראה את ההבדלים בין חט"צ לבית ספר רגיל.

מיכאל מלכיאור: אבל ברעננה ניצחתם במאבק.

חגי בורנשטיין: חלקית.

חגי בורנשטיין: עדיין אין כיתה א' רגילה.

חגי בורנשטיין: אני צריך להעביר אותן לבית ספר בשכונה אחרת.

חגי בורנשטיין: אני מנתק אותן חברתית מהילדים איתם הן גדלו.

מיכאל מלכיאור: האם אתה חושב שגם לילדים בכיתה א' זה לא טוב להיות ביחד עם ילדי גן?

חגי בורנשטיין: כן.

חגי בורנשטיין: יש בעיה בכיתה א'.

חגי בורנשטיין: נניח שילד מפותח בגן שיודע להביע את עצמו מבחינת כתיבה וקריאה שיושב ליד ילד בכיתה א' שעוד לא הגיע לרמה הזאת.

חגי בורנשטיין: איך ירגיש אותו ילד?

מיכאל מלכיאור: אבל הם עושים את הדברים גם בנפרד.

חגי בורנשטיין: הם עושים זאת בקבוצות מאוד קטנות, כאשר יתר הקבוצה יושבת ומשחקת.

חגי בורנשטיין: זה מצב של תחרות.

חגי בורנשטיין: הם לא מרגישים את ההבדל בין כיתה א' לגן.

חגי בורנשטיין: נניח שאני רוצה להשאיר את הילד עוד שנה בגן כי מבחינה התפתחותית הוא לא אמור לעלות לכיתה א', מה אני יוצר אצלו אז?

דליה רוט: דימוי.

חגי בורנשטיין: הוא רואה שאחרים עלו שלב והוא נשאר שלב.

חגי בורנשטיין: האווירה של גן היא יותר אינטימית.

חגי בורנשטיין: זה מקום יותר מבודד מיתר בית הספר.

חגי בורנשטיין: המבנה הזה נמצא בבית ספר של 700-800 ילדים עם כל ההמולה מסביב.

מיכאל מלכיאור: האם יש חצר מופרדת שם?

חגי בורנשטיין: החצר לא מופרדת.

חגי בורנשטיין: יש מעבר בין בית הספר לחט"צ.

מיכאל מלכיאור: האם ילדים גדולים משחקים שם?

חגי בורנשטיין: אני לא נמצא שם בכל שעות היום, אבל אני בטוח שזה משפיע מאוד.

דפנה אקרמן: אני אמא של אפרת ורותם.

דפנה אקרמן: רותם כרגע בגן אדמונית, גם חובה מצוין ברעננה, שנאבקנו להשיג אותו, הוא גן החובה היחידי שנמצא בשכונה הכי גדולה ברעננה.

דפנה אקרמן: כל שנה אנחנו צריכים להיאבק מחדש שיהיו לנו גני חובה, מה שמאוד מכביד על החיים שלנו.

דפנה אקרמן: אם מותר להכניס עד 40 ילד, יש לנו 80 ילד.

דפנה אקרמן: בנקודת זמן מסוימת, במקרה אופטימאלי, יש 20 ילדים שמופרדים לצד אחד, 20 ילדים בקצה החלל השני ובאמצע יש לך 40 ילדים בני 5-6, שהם בפיקוח של שתי סייעות, שמנקות את השירותים, מנקות את השולחן, מטאטאות את הרצפה ועושות עוד כל מני דברים.

דפנה אקרמן: למעשה, הדמוקרטיה שהם יכולים לעשות מה שהם רוצים ולבחור איך לעבוד, זה מאוד טוב לילדים חזקים שהם יודעים מה הם רוצים, אבל זה מאוד לא טוב לילדים עם קשיי קשב וריכוז, ילדים ביישנים, ילדים שהם לא בשלים.

דפנה אקרמן: הם נעלמים.

דפנה אקרמן: חוסר המסגרת באותה נקודת זמן מוגדרת, לא טובה להם.

דפנה אקרמן: לא מעט ילדים נפלטים.

דפנה אקרמן: גם כיתה א' היא לא כיתה א' אופיינית.

דפנה אקרמן: לא מלמדים אותם שם לימודים מאורגנים של לשבת ליד שולחן, לדחות סיפוקים של פיפי, הם לא מקבלים הרגלי למידה ראשוניים.

דפנה אקרמן: אין שם את העניין הזה.

דפנה אקרמן: זה דבר לא כל כך מוגדר.

דפנה אקרמן: ילד בן 6 שמתקשה עשוי למצוא את עצמו עם גאון בן 5, והוא ילמד את הילד בן ה-6 לקרוא.

דליה רוט: צריך לבדוק את ההשלכות הנפשיות של אותו ילד.

מיכאל מלכיאור: האם זו דעה של כל ההורים?

דפנה אקרמן: לא.

דפנה אקרמן: אצלנו בשכונה המאבק הזה נמשך 12 שנה.

דפנה אקרמן: המוניטין של החטיבה הצעירה הוא בין טוב לרע.

דפנה אקרמן: אין מצב בו באים משאר שכונות רעננה ללמוד בחטיבה הצעירה.

דפנה אקרמן: לא תמצא מצב בו הורים משכונה אחרת יתעקשו שילדם ילמד בחטיבה הצעירה.

דפנה אקרמן: לעומת זאת, יש בריחה מהחטיבה הצעירה לבתי ספר אחרים.

דפנה אקרמן: אנחנו שכונה צעירה מאוד מבודדת, שסמוכה לשכונה אחרת שהכניסה אליה מאוד מסורבלת.

דפנה אקרמן: יש פקקים איומים שם.

דפנה אקרמן: יש שם בית ספר מאוד מוצלח שיש לו מוניטין מאוד טוב, והוא קולט לתוכו ילדים מ-3 שכונות: פליטים מהחטיבה הצעירה, ילדי השכונה עצמה וילדים משכונה שהיא השנייה בגודלה ברעננה.

דפנה אקרמן: כלומר, אף אחד לא מבטיח לנו ללכת לשם.

דפנה אקרמן: אנחנו גם לא רוצים ללכת לשם ולהתנתק מהשכונה.

דפנה אקרמן: הילדים שלנו גדלו באותם גנים, ואנחנו לא רוצים להתנתק מהשכונה.

דליה רוט: הם חוזרים אחרי צהריים לאותה שכונה.

דפנה אקרמן: הם לא מכירים אף אחד.

דפנה אקרמן: הם לא ילכו ביחד לקנות פיצה.

דפנה אקרמן: השכונה שלנו מורכבת כדי לשרת את האוכלוסייה המאוד הומוגנית.

דפנה אקרמן: החלק חברתי בה הוא מאוד חזק.

דפנה אקרמן: אי אפשר להעביר פתאום את הילדים לשכונה אחרת.

דפנה אקרמן: למה הוא צריך להינזק מזה נפשית?

דפנה אקרמן: הרעיון של הקמת החט"צ קם כדי לאפשר כניסה הדרגתית לבתי הספר.

דפנה אקרמן: אני לא חושבת שזו הבעיה של משרד החינוך, אבל בסדר.

דפנה אקרמן: יש תוכנית מעברים, שקיימת בנווה עוז בפתח תקווה.

דפנה אקרמן: שם נותנים לילדים לבוא מדי פעם לראות מה קורה בבתי הספר.

דפנה אקרמן: יש מרחב גני בתוכנית בהרצלייה, שם בונים להם פינות ומדי פעם קבוצות הולכים לביקור בכיתה א'.

דפנה אקרמן: שם יש תיווך וניהול של העניין.

דפנה אקרמן: אין שום מחקר שבכיתה ב' הם נקלטים טוב יותר.

לאה אחי-מרום: יש.

דפנה אקרמן: צריך לארגן אותם עוד פעם ללימודים.

לאה הלפרין: אני ביקשתי את הדיון לאור מצוקה של אנשים שיש להם ילדים במערכת החינוך.

לאה הלפרין: יש פה עניין של קיפוח של ילדים, שמכריחים אותם ללכת למסגרת שלא מתאימה להם.

לאה הלפרין: קודם כל מגיעה להם המסגרת הרגילה.

לאה הלפרין: אנחנו לא נגד רפורמות, אבל אם זה לא מתאים המדינה חייבת לתת את הכיתה הרגילה.

מיכאל מלכיאור: האם זאת דעה של 3 הורים או יותר?

חגי בורנשטיין: אצלנו 70 הורים מתוך 100 חתמו נגד.

דליה רוט: זה מאוד חשוב.

לאה אחי-מרום: אני מבקשת, שיידעו אותנו בפעם הבאה על נושא הדיון.

לאה אחי-מרום: גם אני יכולתי להביא קבוצה הורים.

מיכאל מלכיאור: זו לא הנקודה.

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא טוען שאין הרבה הורים שהם שבעי רצון.

לאה אחי-מרום: אבל צריך גם לשמוע קולות אחרים.

מיכאל מלכיאור: אני לא מקבל את דברייך.

מיכאל מלכיאור: היסוד זאת האלטרנטיבה, הזכות לבחור.

מיכאל מלכיאור: גם אם יש הורים שחושבים שזה דבר מצוין וכל התנאים מתקיימים, צריכה להתקיים אלטרנטיבה.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא, האם הדבר הזה מתקיים.

מיכאל מלכיאור: המערכת שלנו צריכה להגן גם החלשים יותר.

מיכאל מלכיאור: לפעמים קשה להם לבטא את עמדתם.

מיכאל מלכיאור: אם יש פה קבוצה כל כך גדולה של הורים שכך הם מרגישים, כנראה שיש פה תופעה של הרבה הורים שלא מרגישים שיש להם אלטרנטיבה.

מיכאל מלכיאור: לכן, צריך לתקן את זה.