הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 11, 2007-02-27 13:00

נסים זאב: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

נסים זאב: זאת אומרת, מגיעים לגמילה כאשר אין ברירה, או יש מי שמנחה, ומדריך ומדרבן להגיע לאותם מוסדות.

נסים זאב: נתקלנו במספר נערות בנות 19, 20, שאמרו שבמשך שנתיים מנסים לשכנע אותן לבוא למוסד כדי להיגמל.

נסים זאב: אגב, הן ממשפחות מאוד טובות ונכבדות.

נסים זאב: הישיבה הזאת שונה מישיבות רגילות, הסטנדרטיות של ועדות הסמים, כיוון שמדובר באיזושהי תכנית ששמעתי מפי מר קארו לפני עשרה ימים.

אייל קארו: אני אחרי חמש שנות עבודה בקהילה טיפולית רטורנו, וסטודנט שנה ג' באוניברסיטה.

נסים זאב: הכרתי אותו בסיור שערכתי שם, גם את גברת שולמית קלימי, עובדת סוציאלית שם.

נסים זאב: עושים שם עבודת קודש, זה פשוט לא יאומן, מדובר בעשרות רבות.

נסים זאב: המוסד הזה מחזיק באופן פרטי, יותר מאשר על ידי הממשלה.

שולמית קלימי: הרוב זה פרטי.

נסים זאב: תתארו לכם באיזה פיגור המדינה שלנו נמצאת מבחינת היכולות והתקציבים.

נסים זאב: שמעתי שם את הסיפור על אדם בשם סוויסה, שחיכה שלושה חודשים, הגיע למוסד הזה, התחנן על נפשו.

נסים זאב: הוא אמר שהוא רוצה להיגמל, אבל המוסד לא יכול היה לקבל אותו.

נסים זאב: בסוף הוא נפטר מצריכת יתר.

נסים זאב: מי שסיפר לו, זה אדם שנמצא במוסד.

נסים זאב: הוא אמר, הרב זאב, זה חיים ומוות.

נסים זאב: הנה החבר שלי אתמול בלילה מת.

נסים זאב: הוא בא לכאן, לא היה לו מקום, לא הכניסו אותו, לא קיבלו אותו בגלל הבעיה התקציבית.

נסים זאב: אז אנחנו מבינים שלפחות אותם אנשים שיש להם רצון עז להיגמל, והם מודעים שהם בבעיה, ורוצים לצאת מהמצוקה שלהם.

נסים זאב: אני חושב שאנחנו צריכים לדרוש יותר מהממשלה שתהיה היענות, שכשאשר אדם מחפש את הישועה, הוא לא מוצא אותה.

שולמית קלימי: אני עובדת סוציאלית 29 שנים.

אייל קארו: אני סטודנט לעבודה סוציאלית שנה ג'.

אייל קארו: חמש שנים עבדתי ברטורנו.

אייל קארו: ארבע שנים אני מחובר לרשות למלחמה בסמים בבאר שבע.

אייל קארו: הרבה עשייה עם נוער.

אייל קארו: רוב העבודה שלי בבתי ספר תיכוניים בארבע השנים האחרונות.

אייל קארו: מתוך זה כתבתי את התכנית.

נסים זאב: אני רוצה שתספר מה הניע אותך, ומה הביא אותך לתכנית.

אייל קארו: אחרי לא מעט שנים וניסיונות, אני מאוד מעריך את המקום שאני חלק ממנו, של מניעה והסברה של הרשות למלחמה בסמים.

אייל קארו: מצאתי לנכון שבארבע השנים האחרונות, שאני עובד רק דרך כישורי חיים, ורק דרך הצעות מידע, אין איזשהו מענה כולל עוטף לנער משתמש בתוך בית הספר.

אייל קארו: לצערי, במהלך השנים האלה, מצאנו שהשימוש בתוך בתי הספר עולה, וצריכת לא רק סיגריות, אלא גם סמים ואלכוהול בתוך בית הספר, וגם בחנויות שמחוץ לבתי הספר, כשמגיעים כל מיני סוחרים לתוך בתי הספר, וזה מצפייה אישית במהלך שנה שעשיתי.

אייל קארו: לא מעט פעמים ראיתי קנייה בתוך מסגרת בית הספר, ואחר כך שימוש.

אייל קארו: חשבתי על תכנית שהיא תוכנית כוללנית.

גליה שחם: כשאתה אומר מצאנו, למה אתה מתכוון?

גליה שחם: כי המחקרים לא מראים את מה שאתה אומר.

אייל קארו: אני מתבסס בעיקר על ניסיון ועל תצפיות שאני ערכתי, בתוך התהליך של העבודה שלי בבתי ספר.

אייל קארו: אני מתבסס גם על נתונים שהתפרסמו לא מזמן ב"ידיעות אחרונות", דווקא של הרשות למלחמה בסמים, שכ-70% מבני נוער לומדים, התנסו בשימוש בסמים לפחות פעם אחת.

רונית תירוש: יש הבדל בין זה לבין מה שאתה אומר, כולם בגילאים שהם תלמידים, יש הבדל.

אייל קארו: לכן, כשחשבתי על איזושהי תכנית מעטפת, חשבתי שאני לא יכול לשלול משהו שאני מאוד מאמין בו, כשאני עושה אותו, וזה מניעה והסברה.

אייל קארו: רק כשמשהו קורה בתוך מניעה והסברה, או כאשר משהו קורה בתוך תהליך תכנית כישורי חיים של עשרה מפגשים עם בני נוער, שחלקם מוגדרים בסיכון על פי הגדרת סיכון, שנמצאים בטיפול, או לא נמצאים בטיפול.

אייל קארו: או חלקם בסיכון, כי מישהו מתוך המערכת שנמצאת סביבם משתמש בסמים.

אייל קארו: הכנסתי לתוך התכנית הזאת, עוד גורם נוסף שהוא היום מתפתח יותר, זה הלימוד בתוך בתי הספר, מתוך הנחה שאם אנחנו נטפל בתוך בית הספר בגורמים שכבר ניזוקו בשימוש בסמים, או אלכוהול או סיגריות, אנחנו נמנע יצירת קבוצות שווים שלא שייכות לקבוצות השווים המקוריות בתוך הכיתה, ובכך בעצם נצמצם את תופעת האלימות כדרך אגב בתוך התכנית הזאת.

רונית תירוש: שואפים לאפס אחוז משתמשים.

אייל קארו: אני מתייחס להתנהגות סוטה בתוך החברה.

אייל קארו: אם נסתובב ונבדוק מהי התנהגות סוטה בתוך החברה, כל אחד מאיתנו יבין שאנחנו צריכים להגדיר אותה כמשהו שהיא מחוץ לנורמה.

אייל קארו: מה שקורה בבתי ספר היום, הנורמה היא אחרת.

אייל קארו: שימוש בסמים, אלכוהול וסיגריות, זה משהו שבתוך הנורמה.

אייל קארו: במקרה הטוב, המערכת היא הרודפת אחרי הסוטים, והם עצמם נחשפים לאיזושהי מעטפת בתוך המסגרת.

אייל קארו: אנחנו רוצים לעשות פעילות שהיא בעצם כוללנית, והיא שינוי בתפיסה ובנורמה.

אייל קארו: כאשר חשבתי על איך לשנות את התפיסה ואת הנורמה, הדבר המרכזי שכשנער נמצא בתוך תהליך, וכל מי שנמצא בסביבה שלו נמצא בסיכון.

אייל קארו: אם אני מגדיר אותו כסוטה, ומוציא אותו מתוך המסגרת, הוא ימצא לו קבוצת שווים בתוך בית הספר, רק במקום אחר, לא בתוך קבוצת השווים המקורית בכיתה, ואז כולנו הופכים להיות בסיכון.

אייל קארו: כולנו, אני אומר, זה כל התלמידים שנמצאים מסביבו.

אייל קארו: אני אכנס לתוך התהליך עצמו.

אייל קארו: דיברתי על כך שאותו תלמיד או אותם תלמידים שהם מוגדרים כתלמידים סוטים, לא מוצאים מחוץ למסגרת המקורית שלהם, אלא נשארים בתוך המסגרת המקורית שלהם ומועצמים.

אייל קארו: מועצמים תוך כדי הבנת חשיבות שיתוף הפעולה דרך תלמידים שסובבים אותם, שלא עוד.

אייל קארו: יש כאלה שמתנתקים מהם, ויש כאלה שיגידו אנחנו עוטפים אותם.

אייל קארו: אלה התלמידים שאוספים אותם, ומחבקים אותם מתוך בור, אתם חלק מאיתנו.

אייל קארו: למרות שבאיזושהי דרך בחיים שלכם אתם נמצאים במעידה.

אייל קארו: חשבתי על הקמת צוות רב מקצועי, שהוא בעצם תחילת חיבור של עבודה עם הורים מורים ותלמידים.

אייל קארו: צוות רב מקצועי כזה נפגש פעם בשבוע, אחרי הכרזה של בית הספר שתומך בתהליך.

אייל קארו: צוות רב מקצועי זה אומר הורים פעילים בתוך בית הספר, וכמובן מורים שיסומנו כאלה שיעברו תהליך הכשרה של תקשורת ועבודה עם נוער, אלא תקשורת אחרת, לא התקשורת של רדיפה, אלא חיבוק חום ואהבה, יש בעיה ואנחנו פותרים אותה.

נסים זאב: מרגישים נרדפים על ידי המערכת?

נסים זאב: כיום התקשורת בתוך בית הספר היא כזאת, שתלמידים שנמצאים או מאותרים כתלמידים שהם מועדים לשימוש בסמים, או משתמשים בסמים, מוגדרים כלא שייכים לקבוצת השווים.

נסים זאב: הרבה פעמים מוצאים מתוך המסגרת, מועברים לקשב לנוער.

נסים זאב: אני אומר קשב לנוער, מתוך הנחה שאת מבינה על מה אני מדבר.

נסים זאב: קשב לנוער, זו מסגרת טיפולית אחרת מחוץ לבית הספר.

נסים זאב: מסגרת של הרשות למלחמה בסמים, יש מרכז יום לנוער.

נסים זאב: מה שנקרא להוציא את התפוח הרקוב מהסל, ולהעביר אותו למקום אחר.

ריקי צימר: תעשה הבחנה, קשב לנוער, בא הנער וחוזר לבית הספר.

ריקי צימר: מרכז יום לנוער, זה לא המטרה בכל אופן.

ריקי צימר: זו לא המטרה, אבל אני מרגיש אותם, אני יודע מה אני שומע כשאני נכנס לשיחות פרטניות, ואני חושב רגשות זה משהו שמוביל, אם לתת לנער תחושת שייכות, ולא לגרום לו תחושת אי שייכות.

גליה שחם: אתה אומר כעובדה, כאילו מוציאים את הנער מבית הספר.

גליה שחם: במקומות האלה הילדים שלא מגיעים לבית הספר מטופלים.

גליה שחם: לא אלה שכן נמצאים בבית הספר.

גליה שחם: מערכת בית הספר לא מוציאה את התלמיד מבית הספר בגלל שימוש באיזשהו חומר.

אייל קארו: אני מחלק את זה לשניים.

אייל קארו: חילקתי את זה לקשב לנוער, ולמרכז יום לנוער.

אייל קארו: קשב לנוער זה תלמידים לומדים, שמגיעים ומקבלים טיפול וחוזרים למסגרת.

אייל קארו: מרכז יום לנוער, הם כאלה שכבר הוצאו מהמסגרת.

גליה שחם: לא הוצאו, יצאו.

גליה שחם: מסגרת לא מוציאה.

אייל קארו: לצערי, אני מכיר כמה מקרים של נערים שסולקו מבית הספר, בעקבות אינפורמציה שהגיעה.

נסים זאב: רמת ההשפעה של אותם ילדים היא הרסנית, שיש צורך להעביר אותם לא לקשב, אלא

גליה שחם: זאת לא מדיניות.

שולמית קלימי: מה שאייל מנסה להציג כאן, זה לא משהו ערכי, לא משהו אם זה טוב או לא.

שולמית קלימי: אלא מציאות בשטח מה קורה.

שולמית קלימי: מה שאנחנו מנסים לעשות, זה לשנות את המציאות הזאת בדרכים אחרות.

שולמית קלימי: כשמקום שיהיה ניכור תהיה השתייכות.

גליה שחם: אין בינינו ויכוח.

גליה שחם: רק פשוט שהוא מתאר מציאות כאילו כן מדוייקת, זה קצת בהקצנה.

אייל קארו: יכול להיות שאני מתאר לא בהקצנה כי אם בקצת אמוציות, כי זה משהו שבוער בי, משהו שאני מאוד רוצה להצליח איתו.

גליה שחם: לי חשוב להבהיר, שהמדיניות היא להחזיק תלמידים בתוך בית הספר ככל האפשר, ולא לשלוח אותם.

אייל קארו: אני רוצה להוסיף עוד משפט אחד בחלק הזה.

אייל קארו: כשאני נתקל, ונתקלתי לא מעט פעמים בנער שהוצא מהמסגרת, נפלט מהמסגרת, פלט את עצמו מהמסגרת.

אייל קארו: הוא רק נפלט מהמסגרת המקורית של הכתה, כי הוא חוזר לתוך בית הספר, הוא מוצא משם הרבה פעמים על ידי ניידת, כי הוא לא צריך להיות בתוך בית הספר.

אייל קארו: דברים שקורים, ודברים כאלו ראיתי, חוויתי ואני חושב לתת להם מענה בצורה אחרת.

אייל קארו: בסך הכל אנחנו רוצים לתת פה איזשהו מענה לתופעה.

אייל קארו: התופעה כרגע מתרחבת בתוך כתלי בית הספר.

אייל קארו: אם משהו קורה בתוך כתלי בית הספר, לדעתי, וזה המוטו בתכנית הזאת, צריך לטפל בו בתוך כתלי בית הספר, ולהפוך את אותם נערים ממנוכרים--

גליה שחם: אין לנו שום ויכוח.

אייל קארו: מעולה, זה נותן לי תחושה טובה.

גליה שחם: תיזהר מההכללות האלה.

גליה שחם: הם לא רודפים, זה לא התפקיד שלהם לרדוף.

אייל קארו: בעצם, לקחת מורה ולהפוך אותו למודל חיקוי, אני מנסה מאוד להיזהר.

גליה שחם: בוא תגיד מה אתה מציע.

גליה שחם: מה התכנית שאתה מציע.

יצחק אהרונוביץ': מר קארו, ברשותך, אני לא מצליח להתרכז במה שאתה מעביר.

יצחק אהרונוביץ': אתם מנהלים פה דו-שיח ביניכם, הייתם יכולים לעשות את זה גם בחוץ עם כל הכבוד, אבל אני לא מצליח למקד את עצמי, מה אתה הולך להעביר.

יצחק אהרונוביץ': יש לנו כמה שאלות.

אייל קארו: אני מבין.

אייל קארו: הרצאות מידע, בחלק הראשון של התכנית.

אייל קארו: מייד בצורה אינטנסיבית, כל שיכבה עוברת סדנאות כישורי חיים, שזו סידרה של עשרה מפגשים, מאוד מפורט בתוך החוברת, למי שירצה להסתכל מה יש בכל מפגש, בתוך הסדנאות האלה.

אייל קארו: אנחנו עובדים על דימוי עצמי, על לחץ חברתי, על התקשרות בין חברית, על איסוף של חלקים יותר חלשים בתוך החברה והעצמתם, וכן הלאה.

אייל קארו: כשאני מדבר על התערבות עם מורים והורים, אנחנו מדברים על מתן כלים באיתור וזיהוי משתמשים בסמים בקרב תלמידי ובני נוער בכלל.

אייל קארו: סדנאות שמורים והורים יעברו בטרם תחילתו של תהליך.

אייל קארו: בעצם לדעת איך אפשר לזהות התנהגויות, שינוי בהתנהגות, חברות מסתודדות בתוך בתי הספר.

אייל קארו: ויזואלית איך אפשר לזהות נער משתמש, תלמיד משתמש.

אייל קארו: וכמובן סדנאות תקשורת עם מומחים לתחום לעבודה עם נוער.

נסים זאב: תתמקד בנקודות, מה השוני.

אייל קארו: מה ששונה בתכנית הזאת מכל התכניות שקיימות, וקיימות הרבה תכניות.

אייל קארו: אני הייתי חלק מהן, ואני עדיין חלק בתכניות מניעה והסברה בבתי ספר.

אייל קארו: זו בעצם התכנית שמשלבת בתוכה את הכל.

אייל קארו: גם את הטיפול הפרטני, גם אתה עבודה מול ההורים.

אייל קארו: אני מצטער שלא הכנסתי את הטבלאות, כי אני רואה שאתם לא כל כך בתוך הטבלאות.

אייל קארו: שם מפורט יותר איך אני עושה את ההליך עם ההורים והמורים.

אייל קארו: שילובם מחדש של התלמידים שסומנו.

אייל קארו: יצירת שייכות, תלמידים שבעצם סומנו בעבר כתלמידים בעייתיים, יהוו גורם מסייע להמשך פעילות תוך העצמה.

אייל קארו: וכמובן התלמידים כיעד מרכזי, הפכו למניעים הדומיננטיים של התכנית.

אייל קארו: פה נכנסת איזושהי עבודה של התכנסות לצוות רב מקצועי, ועבודה בשעות הפנאי, מתוך הנחה שאנחנו לא מכניסים בתוך התכנית, יש פה אמירה, לנקות את בית הספר מאלימות וסמים, אלכוהול וסיגריות.

אייל קארו: אבל יש פה בעיה שאנחנו לא מצליחים להשתלט על שעות הפנאי של התלמידים, ואחר כך אין לנו שליטה על מה שקורה בשעות אחר הצהריים.

אייל קארו: תלמיד שיהפוך מגורם בעייתי, שיצא מחוץ למסגרת הפעילה בתוך בית ספר, וייכנס כמישהו שעבר תהליך ויהווה דוגמה ומודל, יהפוך לבעל כוח בתוך בית הספר.

נסים זאב: זה כבר קיים.

אייל קארו: אמרתי, קיימות היום הרבה מאוד תכניות.

אייל קארו: רק החלק הייחודי פה, זה חלק שבעצם לוקח את כל הקומפלקס הזה, ונותן טיפול ומענה לכל הצרכים לנער במרכז, ולכל המעגלים שסביבו.

אייל קארו: מתוך הנחה שנער גם אם מקבל איזשהו מענה לצרכים שלו, ואין מענה למעגלים שסובבים אותו, הרשת החברתית שמקבלים אותו אחר כך, מחזירה אותו ברוב המקרים, וזה רק מתוך נסיון שלי, וטיפול עם נוער, מחזירה אותו ברוב המקרים, וזה משהו שקורה הרבה במרכז יום לנוער.

אייל קארו: הרבה עבודה במשך היום.

אייל קארו: שלוש וחצי בצהריים חזרה לשכונה, ובתוך השכונה אין רשת חברתית שעוברת יחד איתו את השינוי ויכולה לחזק אותו, ולהחזיר אותו חזרה למחרת נקי מסמים.

אייל קארו: ברוב המקרים אנחנו נתקלים בחוסר יכולת לשמור על יציבות בטיפול, ואין רשת חברתית.

שולמית קלימי: ברגע שאנחנו מגלים שיש ילדים שהם לא רק משתמשים, אלא הם מכורים, הם עוברים לשלב יותר מתקדם, שלב של טיפול.

שולמית קלימי: יש לי תכנית שאני מפעילה אותה כבר המון שנים.

שולמית קלימי: אני מעל שבע שנים רק ברטורנו, מפעילה תכנית שאני גיבשתי אותה על סמך 29 שנות הניסיון שלי, ועל סמך דברים שראיתי בשטח, באיזשהו שילוב של תכניות טיפוליות עכשיות בדרך של הקבלה.

שולמית קלימי: זה נשמע קצת סותר, קצת בומבסטי, יש שם תכנית שנקראת תכנית מ.ל.כ.

שולמית קלימי: במהותה, התכנית הזאת, היא העצמה של אישיות המטופל.

שולמית קלימי: כשאדם מצליח להשליט את המוח שלו, את השכל ואת ההגיון על ליבו, ואחר כך על הכבד, זאת אומרת על היצרים, אז הוא מלך.

שולמית קלימי: זה בעצם כל המשמעות של התכנית.

שולמית קלימי: למשל בחברה החרדית, אם ההורים שלו גרושים, זה אסון טבע.

שולמית קלימי: מה יהיה לו בשידוכים.

שולמית קלימי: בחברה אחרת של התעללות מינית, בדרך כלל הסודות הכי קשים של אלה שהתמכרו לסמים, זה התעללות מיניות.

שולמית קלימי: או גילוי עריות בתוך הבית, אחים, אב או סבא, או התעללות מינית שבנות עברו אונס, או בנים עברו אונס, שפעמים רבות זה הרבה יותר קשה.

שולמית קלימי: בת שאונסים אותה, השם ישמור, זה כאילו כדרך הטבע שזה גבר ואשה.

שולמית קלימי: אבל גבר שנאנס, לא גבר, ילד שנאנס, הטראומה שלו הרבה יותר קשה, כי זה לא כדרך הטבע.

שולמית קלימי: וגבר לא אמור להיות נאנס.

שולמית קלימי: יש הרבה מחקרים על הנושא הזה.

שולמית קלימי: יש מחקר של שרי עוז, דברים מזעזעים בנושא הזה.

שולמית קלימי: בכל אופן, כשהמטופלים מגיעים אליי, הם בדרך כלל בשלב של כלום.

שולמית קלימי: כלום – תסתכלו על האותיות, אתם קוראים את המלך הפוך.

שולמית קלימי: כבד שולט קודם, הלב, ואחר כך המוח.

שולמית קלימי: זאת אומרת, קודם יצרים, קודם התסכולים, השנאה, הכעס, המין, ההתמכרות, הכל.

שולמית קלימי: קודם זה שולט, ורק אחר כך הלב שלו, הרגשות שלו והמחשבות שלו שולטים, ורק אחר כך השכל שלו שולט.

שולמית קלימי: הוא בעצם כלום, הכלום הזה יש לו שלושה שלבים.

שולמית קלימי: כלום מלשון אפס, אני כלום אני אפס.

שולמית קלימי: מגיעים אלינו ילדים שעברו תהליכים מאוד קשים, של דימוי עצמי מאוד נמוך, עם ביטחון עצמי ירוד, שואף לאפס.

שולמית קלימי: עם הרס של מערכת המשפחה שלו, הרס של כל מה שהוא חושב שחשוב לו וטוב לו.

שולמית קלימי: זה נלווה אליו לכל החיים, ואחר כך הם מגיעים למרכזי טיפול במוסדות טיפוליים, כמו קהילות טיפוליות או מרכזי יום.

שולמית קלימי: זה שלב הכלום.

גליה שחם: מה שאתם מציעים זה טיפול פרטני?

גליה שחם: טיפול קבוצתי בתוך בית הספר?

שולמית קלימי: לא.

אייל קארו: התייחסתי לחלק הזה, שאנחנו קודם כל מעצימים את כל בית הספר.

אייל קארו: הטיפול הוא קבוצתי.

אייל קארו: אבל דרך אינפורמציה שאנחנו מזהים בתוך הקבוצה, או מעבר אינפורמציה דרך שירות המבחן, או מעבר אינפורמציה דרך בית הספר.

אייל קארו: מתחיל תהליך טיפול שהוא מעבר לפרטני.

אייל קארו: הוא תהליך טיפול אישי בתוך בית הספר של התלמיד, ושל הסביבה הקרובה אליו.

אייל קארו: בתוך המסגרת, לא מחוץ למסגרת, אלא בתוך המסגרת.

שולמית קלימי: התכנית כתובה לפניכם.

נסים זאב: הדברים מובנים.

נסים זאב: אני רוצה לשמוע את תגובתכם בעניין.

גליה שחם: יש לי הערכה רבה לכל מי שהנושא נוגע לליבו, ואיכפת לו, ומתגייס לזה חדש.

גליה שחם: אנחנו פתוחים לשמוע כל מיני רעיונות, וכל מיני הצעות שבאות מכל מיני כיוונים.

גליה שחם: לנושא של תכנית טיפולית בתוך בית ספר, זה שנה שלישית שאנחנו מפעילים יחד עם הרשות למלחמה בסמים.

גליה שחם: תכנית שנקראת אופי.

גליה שחם: היא לא נקראת מלך, היא נקראת אופי, אבל המטרות שלה הן בדיוק אותן מטרות.

גליה שחם: בגדול, המטרה שלנו היא אפס שימוש בכל החומרים האלה של תלמידי בתי הספר, שאנחנו מאמינים בעבודה מערכתית כוללנית.

גליה שחם: שכל מי שבמגע עם התלמיד, צריך להיות גם בעל ידע, גם בעל יכולות להתמודד עם הנושא.

גליה שחם: כל הנושא של איתור בתוך בית הספר, זה הבסיס לעבודה שלנו, להכשיר את המורים גם לשוחח עם תלמידים, גם לאתר.

גליה שחם: גם שיהיו כתובת למורים.

גליה שחם: וכשאנחנו מדברים על תכנית אופי, זה בדיוק התכנית שבה אנחנו מציעים לתלמידים לבוא לקבוצה, היא לא על הבסיס הזה.

גליה שחם: היא קבוצה התנהגותית פוגנטיבית.

גליה שחם: ראשי התיבות שלה זה אימון ופיתוח יכולות התמודדות.

גליה שחם: אנחנו מדברים על העצמה של תלמידים.

גליה שחם: מדיניות משרד החינוך, היא לא להרחיק תלמידים מבית הספר בגלל סמים, אפילו לא כאלה שהם סוחרים, לפעמים יש לנו אפילו תלמידים שהם נתפסים על ידי המשטרה בסחר, או בהדחה, מבחינת מדיניות משרד החינוך זה לא עילה להרחקה מבית ספר.

גליה שחם: כן, יש נתונים, אין לי אותם כרגע.

גליה שחם: אבל מספר התלמידים שמורחקים מבתי ספר, מאוד קטן.

גליה שחם: לעומת זאת, אם אני עושה השוואה, יש תלמידים שנושרים מבית ספר, הם לא באים לבית ספר.

גליה שחם: המשרד משקיע משאבים אדירים וכוח אדם, גם אגף שחר, וגם קידום נוער.

גליה שחם: שלא לדבר על כל הקשרים בקהילה לכל הנושא של שעות פנאי.

גליה שחם: גם כן יש היערכות מאוד גדולה ביחד עם הרבה מאוד משרדים, ולכל הנושא הזה של עבודה מתמשכת מהבוקר לאחר הצהריים.

גליה שחם: אני רק אזכיר את כל הנושא של אס"א, משרד החינוך, תכנית רשותית.

גליה שחם: יש פה המון דברים שהם כבר קיימים בשטח.

גליה שחם: של עיר שלוקחת על עצמה, ובונה את המערך מהבוקר עד הבוקר.

גליה שחם: מתגייסים כל הגורמים בקהילה ביחד לתכניות רשותיות.

גליה שחם: זה נקרא אס"א – אלימות, סמים ואלכוהול.

גליה שחם: אלה דברים שקיימים בשטח.

גליה שחם: אני לא יכולה להגיד שהם קיימים במאה אחוז הצלחה.

גליה שחם: זאת אומרת, יש המון עבודה.

גליה שחם: אבל מבחינת תפיסה, מבחינת מדיניות, זה בדיוק מה שאנחנו עושים, כולל הנושא של הטיפול בתוך בית הספר מתוך התפיסה שתלמיד צריך להיות מטופל בסביבה שלו על ידי אנשים שמכירים אותו הכי טוב, מוציאים לטיפול רק באמת כשכבר אין ברירה.

אייל קארו: אני מאוד מעריך ומבין, אמרתי, אני גם חלק מהעבודה הזאת שכבר קיימת.

אייל קארו: אני רק חושב שלקחתי בחשיבה גם את זה, וגם את זה, וגם את זה.

אייל קארו: אולי לנסות להגיע לתוצאה מעט יותר טובה תוך כדי שילוב.

גליה שחם: במה שאתה אומר פה, אתה לא מחדש שום דבר על מה שכרגע נעשה.

גליה שחם: נכון שאם היו לנו יותר תקציבים, היינו עושים את זה עוד יותר טוב.

גליה שחם: היינו יכולים להכניס עוד יותר כוח אדם.

אייל קארו: אני חושב שיש פה חידוש.

אייל קארו: אני מכיר מהקיים.

אייל קארו: גם בתכנית אופי –

גליה שחם: אני לא בטוחה.

גליה שחם: כולל זה שהיום יש בכל בית ספר.

גליה שחם: אתה מציע פה רכז.

גליה שחם: בכל בית ספר על יסודי, נקרא מב"ס, מוביל בית ספרנו למניעה, שהתפקיד שלו לבנות את התכנית הכוללנית בקשר עם הקהילה, בקשר עם כל הגורמים בקהילה.

אייל קארו: בסך הכל הכללי, הנתונים עדיין מראים היום שקיימים שימוש בסמים בתוך כתלי בית הספר.

נסים זאב: יש הבדל בין תכנית לבין תוצאה.

אייל קארו: אני הולך לתכנית תוצאתית.

גליה שחם: מדינת ישראל זה משהו שחשוב לדעת, היא כמעט היחידה בין מדינות העולם, שהתופעה של שימוש בסמים בקרב תלמידים, אני מדגישה, היא בפלאטו, ואפילו חצי אחוז ירידה.

גליה שחם: לעומת זאת, בגילאים שאחרי צבא, שם העלייה.

גליה שחם: זאת אומרת, העלייה היא לא בקרב תלמידים, לא בעישון, לא באלכוהול ולא בסמים.

גליה שחם: התופעה קיימת, התופעה מדאיגה.

גליה שחם: אני לא מנסה להקטין בכלל.

גליה שחם: אבל אני רוצה להגיד, לא להגיד שכל מה שנעשה, כאילו לא עשה את העבודה.

גליה שחם: ממחקר אחרון כלל עולמי השוואתי שבמדינת ישראל, אחוז השימוש בסמים הוא הנמוך ביותר, בין מדינות אירופה, בין מדינות אמריקה וכו'.

גליה שחם: עדיין פה התופעה בשליטה לעומת מקומות אחרים, שם האחוזים יותר גבוהים.

אייל קארו: השאלה, אם יש פה מקום לפיילוט, לתכנית תוצאתית שמגדירה אפס אחוז שימוש בסמים ואלכוהול.

נסים זאב: כולם שואפים למקסימום.

נסים זאב: ייתכן מאוד שאתה יותר אופטימי, עם תכנית כזו או אחרת אפשר להגיע למקסימום.

נסים זאב: הכנסת הזאת מחוקקת כל שני וחמישי, בכל מיני נושאים של אלימות, מניעת אלימות, עונשים מחמירים, סמים, בכל הנושאים השונים.

נסים זאב: אתה רואה יותר אלימות, יותר פשיעה.

נסים זאב: אז אתה אומר, הכנסת לא עושה שום דבר...

שולמית קלימי: כנראה שהיא לא יורדת לשורש העניין.

נסים זאב: צריך להבין שאנחנו בדור כזה ירוד, שערכים מוסריים זו בעיה עולמית, בעיה חברתית כלל עולמית.

נסים זאב: מה היה בארצות הברית לפני 80 שנה.

נסים זאב: לא מזמן שמעתי ברדיו, שהתכנסו מספר נשים שהעזו לבוא עם חלוק על חוף הים, כי זה לא היה מספיק צנוע.

נסים זאב: היום לבוא לא בביקיני, לא נשמע נורמלי בכלל.

נסים זאב: השוני, ההידרדרות, בחברה כל כך מושכת.

נסים זאב: אתה מנסה להעלות אותה מתוך רצון עז, אבל בעצם מה שאומרת גליה, את אותה תכנית היא לא הבינה מה השוני, ולמה אתה חושב שבתכנית הזאת תוכל יותר להוביל באפס, כשההתמודדות בשטח היא קשה.

נסים זאב: היא לא אומרת שאין שאיפה כזאת, יש שאיפה כזאת, אבל בתוצאה זו איזושהי אשלייה, הייתי קורא לזה.

נסים זאב: אנחנו יודעים שהחברה מושכת, החברה מכתיבה, ולא כל אחד יכול לעמוד בפיתוי החברתי.

שולמית קלימי: בעצם, כולנו מתפרצים לדלתות פתוחות.

שולמית קלימי: אייל לא אמר בתכנית שזה לא קיים.

שולמית קלימי: הוא אמר מראש, יש הרבה מאוד תכניות בבתי הספר, כל מיני תכניות, וכל מיני סוגי תכניות.

שולמית קלימי: מה שאנחנו מנסים לעשות, הוא אמר זאת חד-משמעי בהתחלה.

שולמית קלימי: אולי זה לא היה מספיק מובן.

שולמית קלימי: התכנית הזאת היא בעצם תכנית שמאחדת בתוכה בצורה גם מאוד אינטנסיבית, גם לעומק, גם לרוחב, וגם לגובה.

שולמית קלימי: אנחנו מנסים להציע משהו, שיילך על פיילוט של ארבעה דפי ספר, מארבעה ערים, ששם עושים את זה במאסה מאוד גדולה, כשהתכנית מורכבת מלמעלה עד למטה, מהמסד עד הטפחות כולל הכל.

שולמית קלימי: כל מה שכתוב פה, מההתחלה ועד הסוף שזה הרבה.

שולמית קלימי: עד שאתה מנסה משהו, הילד כבר במקום אחר מבחינת ההתמודדות שלו עם החיים, הוא במקום אחר מבחינת הנסיונות שלו, הפתיונות, כל מה שקורה לו במקום אחר, כי זה תהליך.

שולמית קלימי: מה שאנחנו מנסים לעשות, זה לצמצם את ההליך, שיהיה גם חד-משמעי בכל המקומות בארץ ביחד, ואז ההשתייכות שלך גם שונה.

שולמית קלימי: זה משהו שהוא הרבה יותר חזק.

יצחק אהרונוביץ': רואים שגם לאייל, וגם לשולמית כוונות טובות.

יצחק אהרונוביץ': באתם בידיים נקיות, עשיתם תכנית, ובאמת, איכפת לכם.

יצחק אהרונוביץ': מגיעה לכם מלה טובה, ליושב ראש.

יצחק אהרונוביץ': יש דיון של אנשים, יש להם פרוייקט שהם מובילים בקריית אונו, ויש הצלחות, ומביאים תוצאות, זה מאוד יפה, בתוצאה אין ויכוח בכלל.

יצחק אהרונוביץ': כך אני מבין, כי אני לא מכיר את הפרוייקט.

יצחק אהרונוביץ': מצד שני, גם למשרד החינוך יש תכנית, הם עובדים, ומשקיעים, אני מכיר את זה מהחלק האכיפתי יותר.

יצחק אהרונוביץ': התכנית של אס"א, עושים דברים עם הרשות, דברים נהדרים.

יצחק אהרונוביץ': איפה אני מזהה, על פי מה שאני מבין, אתם באים ואומרים, רבותי, תנסו אותנו, קחו אותנו כפיילוט, ותנסו במספר בתי הספר.

יצחק אהרונוביץ': איכפת לנו, בואו תיקחו את התכנית שאנחנו כרגע שמים על השולחן.

יצחק אהרונוביץ': אני אתכם.

יצחק אהרונוביץ': גליה אומרת זה קיים בלאו הכי.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר שוב לגליה, אם אני הייתי צריך לסכם, זה לשבת עוד מפגש אחד, אולי באמת לראות אחד על אחד, לשים קופי אחד על אחד, תכנית מול תכנית, לומר רבותי, אתם מדברים על זה, יש לנו.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר לכם, בתוצאה, ישנם תלמידים שצורכים סמים נקודה.

יצחק אהרונוביץ': לא משנה אם זה עשרים, חמישים, שמונים.

יצחק אהרונוביץ': התוצאה היא שזה קיים.

יצחק אהרונוביץ': איך מצליחים להוריד את המפלס, איך מנסים לצמצם, אפס זו שאיפה, זה תמיד טוב.

יצחק אהרונוביץ': איך אפשר לצמצם, אני לא יודע כמה אחוזים, בקרב התלמידים בתוך כתלי בית הספר.

יצחק אהרונוביץ': בחוץ הרבה לא יודעים.

יצחק אהרונוביץ': בבית ספר יש עדיין שליטה, יש את המורים, יש את התלמידים, יותר קשה.

יצחק אהרונוביץ': אני לא אומר שאין סמים, אני יודע שיש גם סוחרי סמים, אני מקצין.

שולמית קלימי: אתה לא מקצין, אתה מספר את המציאות.

יצחק אהרונוביץ': אני בא מהתחום.

יצחק אהרונוביץ': הרבה קטינים מתעסקים בסחר בסמים בתוך כתלי בית הספר, וזה עצוב.

יצחק אהרונוביץ': כדי לתת תקווה מהפגישה הזאת, זה לראות אולי, בסוף משרד החינוך יבוא, והם בסופו של דבר יגידו רבותי, אתם יודעים מה, יש פה נקודה שתיים, שלוש.

יצחק אהרונוביץ': על פי בדיקה שאתם ערכתם, על פי מחקר שאתם ערכתם בחוברת שעשיתם, אנחנו נותנים לכם בונוס.

יצחק אהרונוביץ': בואו תיקחו באחד, שניים, שלושה ארבעה, כל מה שהיום המערכות עושות, התוצאה היא בסופו של דבר שיש עלייה ואין ירידה.

יצחק אהרונוביץ': זה מוכח, אין לנו פה שינוי דרסטי שיש ירידה.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו יותר טובים מהאחרים, זה בסדר.

יצחק אהרונוביץ': יש בלימה זה בסדר.

יצחק אהרונוביץ': אבל עדיין אם רוצים להביא תוצאות, ואולי אתם, אני לא יודע.

יצחק אהרונוביץ': יכול להיות שכל מה שכתבתם פה הכל מוכח.

יצחק אהרונוביץ': לפחות בנקודה שלי אני אומר, אולי שווה עוד מפגש מקצועי יותר בין הגופים המקצועיים, כדי שתצאו בתחושה טובה שיש אוזן קשבת לנושא הזה.

ריקי צימר: כל הכבוד על האיכפתיות ועל הנכונות לבנות תכנית.

ריקי צימר: אני חושבת שקצתם הקדמתם, שאולי היה שווה לשבת עם אנשי מקצוע.

ריקי צימר: אנחנו כגוף שמרכז את כל התכניות.

ריקי צימר: יודעים מה נעשה בבית הספר, בקהילה.

ריקי צימר: לא עשיתם כל כך את ההבחנה בין האוכלוסייה הכללית של בית הספר, לבין אוכלוסיות בסיכון, והקבוצות שעליהן דיברתם, ובין המטופלים שזה כבר שלב אחרון ברצף.

ריקי צימר: זה מפורט יותר בתכנית.

ריקי צימר: בסדר גמור.

ריקי צימר: היה צריך לשבת עם אנשי מקצוע.

ריקי צימר: אנחנו תמיד מברכים על כל מי שמציע, לא תמיד כמובן מקבלים, כמו שנאמר פה שיש תכניות שקיימות.

ריקי צימר: אנחנו בהחלט עובדים על ציר הרצף שמגיל הגן עד הצבא, ועד למקומות עבודה, לאורך כל הדרך, בשיתוף עם כל המשרדים.

ריקי צימר: אם זה משרד החינוך, משרד הרווחה וכו', המשטרה ומשרדים אחרים.

ריקי צימר: אני חושבת שיש טעם לעשות את זה, בצורה הרבה יותר מסודרת, עם אנשי מקצוע, עם נציגי המשרדים, שיביעו את דעתם ויאמרו האם וכיצד, כי יש פה שאלה שאי אפשר להתעלם מזה של עלויות כספיות.

ריקי צימר: ושאלה עוד יותר עיקרית, האם באמת בתוך בית הספר אנשים חיצוניים צריכים לעשות את העבודה, אולי לא אנשים חיצוניים, אבל זה דיון מאוד מקצועי.

אייל קארו: החלק הזה הוא חלק מאוד חשוב.

אייל קארו: כי אנחנו מאמינים בהעצמה של כל הגורמים בתוך בית הספר.

אייל קארו: אנחנו רק נפעיל את התכנית.

אייל קארו: הם אלה שיהיו המוקד לעשייה, וזה משהו שיש בו דגש מאוד חזק.

ריקי צימר: אני חושבת שקודם כל צריכים לפנות לרשות הלאומית, שהיא מרכזת את כל הנושא הזה.

שולמית קלימי: אני לא יודעת מי עשה את הפרסומים, כששותים לא נוהגים.

שולמית קלימי: לי יש בעיה עם זה.

שולמית קלימי: מותר לשתות, תשתה, אבל כשאתה שיכור תתן לחבר שלך לנהוג.

שולמית קלימי: את מבינה איזה מן לגיטימציה מכניסים בדלת האחורית.

שולמית קלימי: מה שקיים היום, לא מוצא חן בעינינו, זה מה שאני מנסה לומר בגדול.

שולמית קלימי: אנחנו חושבים שהתפיסה היא תפיסה לא כל כך בריאה.

שולמית קלימי: תראה, מותר להשתמש בסמים, אז קח את המינון, כי בזה אין מינונים.

שולמית קלימי: פעם אחד יותר מדי, אלף פעם לא מספיק.

ריקי צימר: אנחנו נכנסים פה לרמה מאוד מקצועית, ויש דעות שונות.

נסים זאב: שמענו את הסקירה, מאלפת, מקצועית, עניינית.

נסים זאב: יש עבודה שנבנתה על בסיס של נסיון חיים, של עבודה מקצועית במשך שנים רבות.

נסים זאב: כל התכנית של ההתערבות בטיפול בתופעת הסמים בבתי ספר, גם התיכוניים, וגם היסודיים, כשאנחנו מדברים על גיל 13, זה יכול להיות גם כיתות ז', ח', שאלו כיתות בהחלט רלבנטיות מבחינת התופעה והגילאים.

נסים זאב: רשמנו לפנינו את כל התכנית שלכם.

נסים זאב: נלמד אותה, רק היום קיבלתי את החוברת.

נסים זאב: אני חושב שיש מקום גם לצוות המקצועי של משרד החינוך, לרשות, ללמוד את התכנית.

נסים זאב: לכן אני חושב שאם יהיה צורך לקיים פגישה נוספת כדי לקדם את התכנית שלכם, אנחנו רואים בזה רק ברכה.

נסים זאב: נוכל לתרום בסיוע מקצועי אחד עם השני.

נסים זאב: גם התורה ניתנה בלב אחד כאיש אחד.

נסים זאב: אבל בהחלט, התכנית כשלעצמה ראוייה וברוכה.

נסים זאב: נקווה להפיק את המיטב ואת המירב מהתכנית שלכם.

נסים זאב: אגב, הרעיון של חבר הכנסת אהרונוביץ, שראוי ורצוי שתשבו ביחד, לראות איך אפשר לקדם.

נסים זאב: אתם אנשי המקצוע, אנחנו בסך הכל מקבלים את עמדתכם ודעתכם בנושא.

נסים זאב: התורה ניתנה בנעשה ונשמע.

נסים זאב: אז גם פה נעשה ונשמע.

נסים זאב: אני חושב שזה דבר טוב, ויתרום רבות.

נסים זאב: אני מודה לכם.

נסים זאב: תודה רבה לך חבר הכנסת אהרונוביץ.

יצחק אהרונוביץ': תודה לך.

יצחק אהרונוביץ': הרבה מחמאות.

יצחק אהרונוביץ': מכל מלמדיי.