הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 17, פרוטוקול מספר 36, 2007-02-20 13:00

סופה לנדבר: שלום, רבותיי, ועדת פניות הציבור קיבלה פנייה בנושא הרעת התנאים של עובדים עם מוגבלות.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים לשמוע את התלונה.

סופה לנדבר: כולנו יודעים שבשנת 1998 חוקק חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

סופה לנדבר: החוק בא לתקן את העוול שנעשה במשך שנים רבות, ולתת את אותן זכויות שיש לכל אדם גם לאנשים עם מוגבלות.

סופה לנדבר: כולנו יודעים שבמדינת ישראל למעלה מ-10% של האוכלוסייה הם נכים.

סופה לנדבר: אני טוענת, שאלו אנשים שסובלים מאפליה, קיפוח מבחינה חברתית וכלכלית בחברה בישראל.

סופה לנדבר: קובי, אני רוצה שתציג לנו את התלונה.

קובי כהן: התלונה שלנו היא תלונה פשוטה וברורה.

קובי כהן: לצערנו יש מגמה שברגע שאנשים בריאים נעשים חולים או נכים, מקום העבודה שלהם מחפש דרך לגרום להם למצוא את עצמם מחוץ למקום העבודה.

קובי כהן: לצערי הרב, ברוב המקרים מדובר באנשים שיש מאחוריהם רקע תעסוקתי ארוך.

קובי כהן: אנו רואים כי משתמשים בנכות שלהם ובליקויים שלהם, כדי להטיל עליהם מגבלות, לפגוע בהם, להשפיל אותם.

קובי כהן: זו תופעה שראויה לגינוי.

קובי כהן: אני חושב שבמדינת ישראל, במיוחד בכנסת, שהיא מקדמת נושא של תעסוקת נכים ורוצה לראות נכים בתעסוקה, המגמה הזאת בדיוק הפוכה למגמה שאנחנו רוצים לראות.

קובי כהן: יש חוק שאמור לתת לנו השוואת תנאים או השלמת תנאים בצורה כזאת שנגיע למצב שאנחנו נתפקד כמו אדם בריא.

קובי כהן: לצורך ההשלמה הזאת אנחנו אמורים לקבל עזרים סעדים והתאמות.

קובי כהן: כל הדברים האלה נועדו ליצור מצב שוויוני, כדי שהאדם המוגבל יוכל לתפקד מבחינת התעסוקה באופן שווה.

קובי כהן: כשאדם פונה למעביד ומבקש התאמה, בדרך כלל יש התנגדות.

קובי כהן: החוק הגדיר בתוך הסעיפים שלו מצב שבו אדם שפונה מעסיק שלו ומבקש התאמה כזאת.

קובי כהן: יש פרק שלם שמדבר על מה אסור למעביד לעשות ברגע שמתבצעת פנייה כזאת.

קובי כהן: אסור לפגוע בו ואסור להפעיל עליו לחצים.

קובי כהן: יש גם סעיף ענישה.

קובי כהן: האם יש כאן מישהו מהנציבות?

עמליה רבינוביץ: הייתה נציגה.

קובי כהן: מי שאמון מבחינת המדינה, היא הנציבות לשוויון אנשים עם מוגבלות של משרד המשפטים.

קובי כהן: הם אמורים לטפל בפניות.

קובי כהן: כאשר אדם פונה לוועדה ואומר שהוא פנה למעביד שלו וביקש שיתאימו לו שירותים והוא התחיל לפעול נגדו, באותו רגע הנציבות צריכה להיכנס לפעולה.

קובי כהן: לצערי הרב, הנציבות עוסקת בדברים אחרים.

קובי כהן: הדברים האחרים לא פחות חשובים, אבל במקרים האלה היא לא מטפלת בכל חומרת הדין.

קובי כהן: יושב כאן אבנר, והוא יכול להיטיב לתאר לנו איך נראית מסכת כזאת של פעולות מרגע שאדם פונה ומבקש התאמה, ומה עובר עליו באותה תקופה.

אבנר בטיסט: אקדים בשני משפטים ואתאר בצורה ישירה את מה שקרה לי.

אבנר בטיסט: בניגוד לנכים כאן, התקרבתי לנושא יותר מאוחר, כי הייתי קודם בריא.

אבנר בטיסט: דווקא את מעמד האישה הכרתי טוב יותר.

אבנר בטיסט: זה היה רחוק ממני, עד שהפכתי לנכה.

אבנר בטיסט: עברתי את מה שעברתי, גיליתי שיש לי מחלה שהולכת ומתגברת, עד שהייתי צריך להיות בכיסא.

אבנר בטיסט: עם כל זה המשכתי לעבוד, נשלחתי למשימות, לחו"ל, וכו'.

אבנר בטיסט: עבדתי כ-20 שעות ביממה, כמו שיודעים לעבוד ברפא"ל.

אבנר בטיסט: הייתי ראש מדור PCB, לפני זה ראש סיסטם, ישבתי בהנהלה בתפקידים ראשיים.

אבנר בטיסט: בשלב מסוים העסק התפרק, ומשכו אותי למרכז החישובים, היחידה שבה התחלתי את דרכי.

אבנר בטיסט: כדי להעלות את הרמה במחשבים הביאו עובדים אקדמאים בפעם הראשונה.

אבנר בטיסט: תחילה היינו שייכים למדינה והכול היה בסדר.

אבנר בטיסט: אני תפקדתי רגיל, שלחו אותי לטמפ' של מינוס 27 ולכל שאר המשימות, למרות שכבר ראו את הנכות שלי.

אבנר בטיסט: בשנת 2000 רפאל עברה ממשרד הביטחון למדינה.

אבנר בטיסט: הייתי 24 שנים עובד מדינה.

אבנר בטיסט: כל עובדי המחקר, הגוף הבסיסי של החוקרים, עבר במכה אחת מעובדי מדינה לעובדי החברה.

אבנר בטיסט: בתהליך הזה נתנו לכל אחד כמה אחוזים נוספים לפנסיה.

אבנר בטיסט: הרופאה שהכירה אותי היטב אמרה לי: מצבך לא הולך להיות טוב יותר, לך שיאשרו לך פנסיה ואז תוכל לקבל עוד 10% לפנסיה.

אבנר בטיסט: אני גרוש, הבת שלי גדולה ואני גר לבד.

אבנר בטיסט: חששתי מהסיפור, והלכתי להתייעץ עם אחד החוקרים הטובים שהיה לנו, שהיום הוא בצב קשה ועומד לפרוש.

אבנר בטיסט: זה גם נכה שהתדרדר.

אבנר בטיסט: שאלתי אותו, מה קורה אם אני נרשם.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי שלא אעז להתקרב.

אבנר בטיסט: מאותו רגע שתרשום תעודת נכה, אתה תסומן ומכאן הדרך היא למקום אחד.

אבנר בטיסט: התלבטתי מאוד, אבל מצד שני ידעתי שתוך שנה אני יכול לשכב משותק בבית.

אבנר בטיסט: אני זוכר שממש חמש דקות לפני הסוף, אמרתי: אני עובד 20 שעות, אז לא תהיה בעיה.

אבנר בטיסט: אמשיך לעבוד 20 שעות ולא יוציאו אותי.

אבנר בטיסט: הוא גם הזהיר אותי גם מזה, שאם אני אעבוד פחות שעות האחוזים לא יהיו תקפים.

אבנר בטיסט: באתי לוועדה ואמרתי: אני מבקש שלא תיתנו לי משהו שיפגע בי.

אבנר בטיסט: אני עובד כל יום 15 שעות, ואני מתכוון להמשיך לעבוד 15 שעות.

אבנר בטיסט: אני לא רוצה טובות או כספים, רק שיהיה הביטחון שאם אי פעם אני אעזוב.

אבנר בטיסט: אגב, עד עכשיו לא עזבתי, ואני מחזיר כסף למדינה, כי אני לא מקבל שום דבר מזה שאין לי את הפנסיה.

אבנר בטיסט: הם אמרו לי: אל תדאג.

אבנר בטיסט: גם עיוור יכול לעבוד מלא, אל תדאג.

אבנר בטיסט: נתנו לי 100% ועוד 10%.

אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד, והבוסים שלי היו מאושרים.

אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד שעות מטורפות.

אבנר בטיסט: בשנת 2002 המחלקה שלי הוציאה אותי למקום בו הטמפרטורה מתחת לאפס, ותוך שבועיים אישרו לי 65 שעות.

אבנר בטיסט: אני הייתי בין אלה שהיו עובדים הכי הרבה שעות ברפאל.

אבנר בטיסט: שבועיים לפני שיצאתי אישרו לי 65 שעות, נסעתי, ייצגתי את רפאל בכנסים.

אבנר בטיסט: אף אחד לא דאג לי בגלל שאני נכה.

אבנר בטיסט: אמרו: הוא יוצא סיירת, הוא יסתדר.

אבנר בטיסט: חזרתי משם, ואז אחרי שלושה חודשים, במאי 2002 הודיעו הודעה תמימה: יש סבב חדרים.

אבנר בטיסט: אני רואה שמהחדר שבו ישבתי בשבע השנים האחרונות רוצים להזיז אותי לקצה המסדרון, הכי רחוק מהמחלקה שלי.

אבנר בטיסט: אמרתי לבוס שלי: אל תיקח את זה אישית, אבל אני לא אוכל לבצע את זה.

אבנר בטיסט: יש לי בעיה של סוגרים, אני הולך לשירותים כל הזמן, ולכן אני לא אוכל לעבור לחדר רחוק יותר.

אבנר בטיסט: ביקשתי, שיעביר אותי לחדר אחר.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי לא.

אבנר בטיסט: קראתי לממונה על השכר שיעזור לי.

אבנר בטיסט: לא חשבתי שההנהלה לא תעמוד לצדי.

אבנר בטיסט: אמרו לי: החדר יפה, עם ריהוט.

אבנר בטיסט: אמרתי שזה לא מעניין אותי, אני לא יכול ללכת ולא יכול לעלות מדרגות.

אבנר בטיסט: בזמנו עבדתי 40 שעות.

אבנר בטיסט: הבוס שלי ראה את זה באופן אישי.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי: בסדר, נשים לך מקום בפינה של מכונת הקפה, ונגיד לכולם שבגללך אין להם קפה.

אבנר בטיסט: אחרי שבועיים התקשרה הממונה על השכר ואמרה: או שאתה עובר חדר או שלא תהיה ברפאל.

אבנר בטיסט: לא הייתה לי ברירה ונשארתי בהסכם שהי לי.

אבנר בטיסט: הלקוחות שלי ישבו קילומטר משם בקומת קרקע.

אבנר בטיסט: אני רוצה לומר לטובת רפאל, שבזמנו אפילו עשו לי עגלות.

אבנר בטיסט: עבדתי עם החטיבות, ושם בנו מקום לנכים.

אבנר בטיסט: חלק מהזמן הייתי שם, כי המעלית בבניין שהייתי בו הייתה מתקלקלת.

אבנר בטיסט: רשמתי את זה בסיכום, והוא הסכים.

אבנר בטיסט: אחרי שבועיים ראיתי שאני לא יכול, ועברתי סופית לשבת בחדר ההוא.

אבנר בטיסט: מאותו רגע, התחלתי לקבל אזהרות.

אבנר בטיסט: עד אז הייתי עובד עד ארבע בבוקר מול הלקוחות.

אבנר בטיסט: פתאום התחלתי לקבל הודעות: בגלל בריאותך, לא מאשרים לך לעבוד אחרי שעה מסוימת.

אבנר בטיסט: אמרתי שאני לא יכול.

אבנר בטיסט: אני עובד מול בריאים ואם לא ייקחו אותי, ייקחו בריא שיכול לעבוד במקומי.

אבנר בטיסט: אמרתי, שאין לי בעיה לעבוד 40 שעות ביום.

אבנר בטיסט: הפסיקו לי מייד את כל הבונוסים, הפסיקו לי מענקים וקיצצו בשעות הנוספות.

אבנר בטיסט: אני הייתי קצין צה"ל בסיירת, ופתאום מאלצים אותי לפנות לאנשים שישמרו עלי.

אבנר בטיסט: היה קרב שלם בין החטיבה למקום העבודה.

אבנר בטיסט: הם אמרו: נשמור עליו.

אבנר בטיסט: הייתה חליפת מכתבים ורואים עד היום שהיחידה שלי אומרת שעד 20:40 זו עבודה רגילה, אבל לצורך הפרויקט אני אוכל לעבוד איתם עד הבוקר, רק שהם יהיו שם.

אבנר בטיסט: בסופו של דבר כתב לי סגן ראש השטח: כי מעכשיו אני אוכל לעבוד משעה 08:00 עד 20:40.

אבנר בטיסט: אני רגזתי.

אבנר בטיסט: אני יודע מה זה שוויון.

אבנר בטיסט: אמרתי: אני לא מוכן שתהיה עלי מגבלה שאין לאחרים.

אבנר בטיסט: אם תחליטו שכך עובדים ברפאל, אז שכולם ילכו הביתה באותה שעה.

אבנר בטיסט: אני לא מוכן שיגידו לי שבגלל שאני נכה, אני מוגבל.

אבנר בטיסט: אני מוגבל רק בהליכה.

אבנר בטיסט: הם חזרו על זה: זה בגלל הבריאות שלך, צריך לשמור עליך.

אבנר בטיסט: אחרי כחודשיים, בנובמבר, הם הודיעו לי שאני מפסיק לקבל שעות נוספות.

אבנר בטיסט: בנוסף, יש לנו הרבה הסדרים כמו, מכוני כושר ורופא, שמנעו אותם ממני.

אבנר בטיסט: בהרבה מקומות בארץ יש פיטורי נכים.

אבנר בטיסט: כשרוצים לפטר אישה אומרים שזה בגלל צמצומים, אבל לא אומרים את זה בפנים.

אבנר בטיסט: יש חוק.

אבנר בטיסט: יש נציבות, כתוב שאסור לפגוע בנכים, ולמרות זאת כתבו לי שמשום שאני נכה אני לא אוכל להשלים שעות.

שמעון יאיר: האם יש לך את זה בכתב?

אבנר בטיסט: כן.

אבנר בטיסט: הוועד אמר לי: תשמור כל דבר.

אבנר בטיסט: עשיתי את הדבר שצריך לעשות, פניתי מייד לרופאה.

אבנר בטיסט: הרופאה אמרה לי: אין לך מגבלה, אתה יכול לעבוד בכל שעה.

אבנר בטיסט: שלחתי לבוס שלי.

אבנר בטיסט: כתבתי לו, שהוא לא יכול לבוא אלי בטענה על משהו שלא קיים.

אבנר בטיסט: יש מכתבים כל זמן אלי.

אבנר בטיסט: רק מה, לא עשו לי מעבר לזה כלום.

אבנר בטיסט: הסיפור נמשך, ולא הכירו בי בכלל.

אבנר בטיסט: אף שדרשו זאת מהחטיבה, המינוי שלי היה בעל פה.

אבנר בטיסט: ברפאל יש נהלים ברורים איך נותנים מינוי.

אבנר בטיסט: רק ראש שטח יכול לתת מינוי.

אבנר בטיסט: אצלי הכול היה בעל פה.

אבנר בטיסט: מאיפה יודעים שבכלל היה לי מינוי?

אבנר בטיסט: בסוף מישהו כתב שנגמר המינוי.

אבנר בטיסט: ישבתי כל הזמן מול החטיבה, כי היה לי עוד תפקיד של אחראי מול החטיבה.

אבנר בטיסט: סגן ראש החטיבה אמר, כי הבוס שלי לא מכיר בי כאחראי על החטיבה.

אבנר בטיסט: יותר לא הייתי בדיונים.

אבנר בטיסט: נעשו דיונים, ולא קראו לי.

קריאה: איך היה החדר שלך מבחינה טכנית?

אבנר בטיסט: ישבתי בחדר נגיד על יד שירותים.

אבנר בטיסט: אני תכננתי ארכיטקטונית את המקום, ובנו את זה כך לי ולעורכים.

אבנר בטיסט: לבסוף נאמר לי שאסור לי לעבוד, ועבדתי חינם.

אבנר בטיסט: ניסו להתחיל בהלנת שכר, ואמרתי שאני עובד חינם.

אבנר בטיסט: נתנו לי 70 שעות, ושלושים היו על חשבוני.

אבנר בטיסט: אמרתי שבאתי לתרום למדינה.

אבנר בטיסט: ב-2004 אסרו עלי לצאת לחמישה ימי חופשה עם הבת שלי, כי יש עבודה.

אבנר בטיסט: עבדתי עשר שעות, ומיד כשחזרתי מהחופשה קראו לי לוועדת משמעת על זה שנשארתי עשר שעות.

אבנר בטיסט: פניתי לעמותת "בזכות" שפנתה אליהם בשמי.

אבנר בטיסט: במכתב תשובה לעמותת "בזכות" נאמר: השמדנו את מכתבך.

אבנר בטיסט: כל מה ש"בזכות" דרשה, הוא שישבו אתי.

אבנר בטיסט: הייתה ישיבה אחת עם אליעזר שחר, שאני מכבד, ואני קיוויתי שנמשיך לדון אחר כך.

קובי כהן: כמה שנים עברו מאז?

אבנר בטיסט: שנתיים.

אבנר בטיסט: זה היה ב-2004.

אבנר בטיסט: תרצה לייבוביץ' התעצבנה, פנתה שוב לרפאל ושאלה מתי יושבים אתי ומסכמים איתי את הדברים.

אבנר בטיסט: התשובה של מנהל הסגל שם היתה: אנחנו הולכים לדון אתו, וכשנגמור את הטיפול נודיעך דבר.

אבנר בטיסט: היא עדיין מחכה מאוקטובר 2004.

אבנר בטיסט: אני אמרתי: בואו תשמעו אותי.

אבנר בטיסט: אני כתבתי מכתב, והוא דרש שאחזיר אותו כי אם לא הוא יידע איך לטפל בי.

אבנר בטיסט: אני לא החזרתי אותו, ואמרתי אלה הדרישות שלי.

אבנר בטיסט: הוא דרש ממני לבוא כל יום בשעה 09:00, ובמשך שלושה חודשים הגעתי בשעה 09:00.

אבנר בטיסט: הוועדה אמר לי: אל תהיה צודק, תהיה חכם.

אבנר בטיסט: תבוא אתה בזמן.

אבנר בטיסט: באתי בזמן.

אבנר בטיסט: הייתה לי משימה שהייתי צריך לגמור אותה עד דצמבר.

אבנר בטיסט: לא נתנו לי את החומרים, ואף אחד לא דיבר אתי.

אבנר בטיסט: עד 2005 הייתי מוחרם.

אבנר בטיסט: לא נתנו לי טלפון, לא נתנו לי שום דיון בשעות היום.

אבנר בטיסט: כל העבודה שלי הייתה אחרי כן, כי כל החברים היו באים להרצות לי אחרי ההרצאות ברפאל.

אבנר בטיסט: הכי חרה לי שאמרתי להם שיש לי משימה, ועברה חצי שנה ועוד שנה ולבסוף אזל הזמן.

אבנר בטיסט: אין אפילו ישיבה על הנושא.

אבנר בטיסט: עד 2005 היה לנו תת חוזה.

אבנר בטיסט: ידעתי שבדצמבר 2005 ינסו לנצל כמה אנשים שרפאל לא רצתה הם.

אבנר בטיסט: פתאום נזכרו שאני קיים.

אבנר בטיסט: הבוס שלי ביקש שאפרוש, כי המצב הכלכלי של רפאל קשה.

אבנר בטיסט: במשך כל הזמן קיימתי קשר עם חברות.

אבנר בטיסט: חברה אחת דרשה ממני, שאני אבוא להרצות שם.

אבנר בטיסט: המדען הראשי התלהב, כך גם סגן ראש חטיבה.

אבנר בטיסט: על מה אני מרצה?

אבנר בטיסט: על מה שעשיתי ברפאל.

אבנר בטיסט: רפאל לא דאגה, כי כל הזמן פיתחתי עוד.

אבנר בטיסט: אמרו לי: לא.

אבנר בטיסט: המדען הראשי הלך ליחידה שלי, ולא רצו.

אבנר בטיסט: ביקשתי רכב להגיע משדה התעופה, והבוס אמר: לא, לך לאמריקנים שהם יעזרו לך.

אבנר בטיסט: כולם יכולים עד היום לראות את ההרצאה שלי.

אבנר בטיסט: היום גם מדען באיראן יכול להיכנס להקיש את השם ולראות העבודה שנעשתה.

אבנר בטיסט: בינתיים מחקו את השם שלי, והמחלקה שלי העבירה ללא ידיעתי את החומר לחברה אחרת, ורפאל משלמת על זה.

אבנר בטיסט: העבודה הזאת נמצאת ברשת.

אבנר בטיסט: שם כתוב איך צריך לעבוד מבחינת נהלים.

אבנר בטיסט: האמריקנים התלהבו.

סופה לנדבר: האמריקנים כן ורפאל לא.

אבנר בטיסט: אני יושב שם ולוחץ יד למרצה שעשה את החללית הפרטית הראשונה.

אבנר בטיסט: הם פרסמו אותי בכל מקום.

אבנר בטיסט: רואים אותי עם השם והכיתוב רפאל, פתוח לכל העולם.

אבנר בטיסט: כאן הם לא הכירו בזה.

אבנר בטיסט: בסוף 2005 אמרו לי, אנא תפרוש.

אבנר בטיסט: אמרתי לו שיש לי רעיונות איך לתקן כך שהמצב ברפאל יהיה יותר טוב.

אבנר בטיסט: בנוסף, אמרתי שאני עובד קבוע.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי שיש לו עובדים אחרים.

אבנר בטיסט: חודש אחרי הוא פנה אלי ואמר: עכשיו אני רוצה שתפרוש, כי לא תרמת כלום בשנים האחרונות.

אבנר בטיסט: איש הוועד שהיה על ידי אמר:

אבנר בטיסט: הוא לא מדבר איתך ארבע שנים ואתה עובד כאן כל יום.

אבנר בטיסט: פנו גם לאנשים שאני עובד איתם ואמרו להם, שאסור להם לדבר אתי.

אבנר בטיסט: אני עניתי להם ואמרתי: אני תרמתי ותורם לרפאל בכל משימה שנתת לי – והוא לא נתן לי בכלל – ועשיתי זאת בחצי מהזמן.

אבנר בטיסט: חיכיתי שהוא ילך למנכ"ל ויגיד לי שהוא לא נתן לי שום עבודה.

אבנר בטיסט: אני עושה גם הרבה עבודות בחטיבה.

אבנר בטיסט: כתבתי לו גם, שהוראה שאיננה חלה על כל עובדי המחקר, אינה בסיס לוועדת משמעת.

אבנר בטיסט: אתה יכול להגיד לי מה שאתה רוצה, אבל אתה צריך להוציא נוהל ברפאל.

אבנר בטיסט: אני אעשה כמו כולם.

אבנר בטיסט: סגן רפאל פעל נכון, ומשך את המכתב בחזרה.

אבנר בטיסט: בשנת 2006 התחיל הקטע הדרמטי.

אבנר בטיסט: בא הבוס שלי ואמר: תעבור אלינו.

אבנר בטיסט: אמרתי לו שזה לא נגיש, שזאת בעיה.

אבנר בטיסט: שם יש מעלית, שאני מכיר 30 שנה ואני יודע שהיא מתקלקלת.

אבנר בטיסט: בכל זאת חשבתי לעבוד שם.

אבנר בטיסט: אמרתי שאני אנסה לעבוד שם למרות המעלית.

אבנר בטיסט: שלושה חודשים פניתי לאחראי וביקשתי שישב אתי, ואני אגיד מה אני צריך.

אבנר בטיסט: אני לא נכה עם כיסא גלגלים, אני צריך מחזיקים בשירותים.

אבנר בטיסט: חיימוביץ שלח לי מפרטים.

אבנר בטיסט: אמרו לי, שהם יודעים טוב ממני.

אבנר בטיסט: הבוס שלי שאל: מה, אתה מהנדס ארכיטקטורה?

אבנר בטיסט: אמרתי לא, אבל בניתי ברפאל עוד דברים לנכים.

אבנר בטיסט: שלושה חודשים לא דיברו אתי, ובסוף אמרו שאעלה.

אבנר בטיסט: עליתי וראיתי שזה לא מה שביקשתי.

אבנר בטיסט: לא יכולתי להשתמש בזה.

אבנר בטיסט: הלכתי לבוס שמתחת לבוס שלי ואמרתי לו: אני רוצה לדעת מה התפקיד ומה האחריות שלי.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי: אין לך לא תפקיד ולא אחריות.

אבנר בטיסט: כתבתי לבוס שלי: אני מצטער, אין לי מה לעשות כאן, אתם סתם מעלים אותי.

אבנר בטיסט: השירותים שלכם לא מתאימים, החדר לא מתאים.

אבנר בטיסט: אז התחיל הסיפור השני, ועדת משמעת מס' 2.

אבנר בטיסט: נאמר לי: בגלל מצב בריאותך הורו לך לעבוד עד 06:50 ואתה לא מבצע את זה.

אבנר בטיסט: לא פנו אל הרופא התעסוקתי.

אבנר בטיסט: אמרו לי גם שהרופא ניסה להיפגש איתי, ולא הגעתי לפגישות.

אבנר בטיסט: התפלאתי, כי לא קיבלתי כלום.

אבנר בטיסט: הלכתי לרופא והוא צחק.

אבנר בטיסט: הוא אמר לי שהוא מצטרף לדבריה של הרופאה משנת 2002, שאין לי שום דבר.

אבנר בטיסט: הוא ביקש שיהיה לי דרך ליצור קשר כל זמן, ואמרתי לו שיש לי פלאפון שאני לא זז בלעדיו.

אבנר בטיסט: ביקשתי מכתב, והוא אמר שיש בעיה, כי ביקשו מההנהלה משהו כי רוצים להגביל אותי לשעה 18:50.

אבנר בטיסט: הוא אמר שהוא צריך לכתוב משהו שיתאים להם.

אבנר בטיסט: אני אמרתי לו, שזה לא נראה לי.

אבנר בטיסט: אחרי שלושה שבועות הגיע מכתב ממנו, בו נאמר שאני לא מוגבל בשום שעה אבל רצוי שיהיו על ידי אנשים.

אבנר בטיסט: כך שינו את שעות העבודה ברפאל ואמרו שעובדים רק עד 18:50.

אבנר בטיסט: פניתי אליו והוא אמר לי: כתבתי לך כמו שרצית כי אתה לא מוגבל, אבל ההנהלה רוצה שתהיה הכי בטוח.

אבנר בטיסט: הם לחצו עלי.

אבנר בטיסט: מה אתה רוצה שאני אגיד להם, שאני כרופא מתנגד לזה?

אבנר בטיסט: חיימוביץ אמר לי, זאת בעיה שלכם.

אבנר בטיסט: שישיבו על ידך אנשים כל הזמן.

אבנר בטיסט: אז התחיל הסיפור הכי גרוע שהיה בחיי, כי הוא נוגע לסיכונים.

אבנר בטיסט: התחיל דין ודברים, ודרשו ממני לעלות.

אבנר בטיסט: בינתיים התחילה מלחמה.

אבנר בטיסט: הייתי מצפה ליחס כלשהו, אבל היחיד שהרים טלפון והגיע הוא מר בני אור, שבא עם אשתו הנכה תחת הפגזה.

אבנר בטיסט: התחננתי שלא, כי אני יודע מה זה.

אבנר בטיסט: אני קצין שעבר את כל המלחמות.

אבנר בטיסט: בכל זאת הוא בא, הביא לי מיטה וסידר את זה.

אבנר בטיסט: מה עשו באותו זמן רפאל?

אבנר בטיסט: הודיעו לי שיש לי ועדת משמעת.

אבנר בטיסט: אני רתחתי, פניתי לעורכת הדין ואמרתי לה: אני לא מוכן לנסוע קילומטר ומשהו לוועדת משמעת בבניין אחר, בזמן שיש קטיושות.

אבנר בטיסט: זה טירוף.

אבנר בטיסט: האם אי אפשר לחכות עם הוועדה?

אבנר בטיסט: מה יגידו לי, שאני צריך לבוא כל יום משעה 06:00?

אבנר בטיסט: אני יודע את זה.

אבנר בטיסט: אמרו שדורשים שאעלה לחדר.

אבנר בטיסט: אמרתי שהחדר לא נגיש במלחמה.

אבנר בטיסט: בכל זאת קראו לי לוועדה, לא ויתרו.

אבנר בטיסט: אני היחיד שהופיע לוועדה.

אבנר בטיסט: בני אור סיפר לי, שלא הצליח להתקבל לרפאל, למרות שהוא מדען שהיה יכול לעזור, כי אמרו לו שלא יוכלו לפטר אותו כי הוא נכה.

סופה לנדבר: הם עשו את זה כדי שתפרוש.

אבנר בטיסט: בדיוק.

אבנר בטיסט: ברגע שנגמרה המלחמה הוועדה בוטלה הוועדה.

אבנר בטיסט: לא קראו לי חודש אחרי זה.

אבנר בטיסט: מעולם לא הייתה לי ועדת משמעת ברפאל.

אבנר בטיסט: אלו היו איומים.

אבנר בטיסט: לקחו לי את החדר והטלפון.

אבנר בטיסט: לקחו ממני את כל התמונות של הבת שלי.

אבנר בטיסט: את כל הציוד לקחו ממני.

אבנר בטיסט: סגרו לי את החדר.

אבנר בטיסט: החדר נעול, עם ציוד רפואי שלי.

אבנר בטיסט: פעמיים הזעקתי את אב הבית.

אבנר בטיסט: לקחו לי את החדר, ואמרו לי החדר החדש שלך הוא בקומה 4, כאשר אני מבקש הנגשה.

אבנר בטיסט: היועץ המשפטי של רפאל שנמצא כאן כתב לאורנה לין, שזה נכון שיש שם הפסקות חשמל, ולכן זה דיני נפשות להשאיר את אבנר שם.

אבנר בטיסט: כאשר לא היה לי חדר, לא יכולתי ללכת את המרחקים האלה.

אבנר בטיסט: אגיד לכם איפה אני יושב, כי לא תדעו איפה אני יושב.

אבנר בטיסט: לפני ארבע וחצי שנים לקחו את השלט של הרמ"ד.

אבנר בטיסט: אין לי שלט על החדר.

אבנר בטיסט: אני בחדר בתוך חדר.

אבנר בטיסט: תא הדואר שלי, שעשר שנים קודם ישב במקום למעלה, נמצא עכשיו על הרצפה.

אבנר בטיסט: בשירותים ובחדרים שלי אין מתג חשמל.

אבנר בטיסט: כל יום אני צריך לזחול או לקרוא לעזרה, כדי שלא יכבו את האור.

קובי כהן: מתעללים בך.

נסים מורביה: הפעילו עליו לחץ כדי שילך הביתה.

אבנר בטיסט: נפגשתי עם עוד נכים שעזבו.

אבנר בטיסט: חשבתי שנכי צה"ל מוגנים ברפאל, אבל לא כך.

אבנר בטיסט: נכה צה"ל סיפר לי שגם לו זה קרה.

קובי כהן: זה לא רק אתה.

אבנר בטיסט: אני נפגש עם אדם שסיפר לי, שהוא כמעט יצא פסיכי.

סופה לנדבר: כמה שנים אתה חולה?

אבנר בטיסט: זיהו את המחלה כשהצבא לקח אותי לאימון בשנת 1982.

אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד רגיל, אבל סומנתי כשהלכתי לוועדת נכות, וכשהצהרתי שאני לא יכול לעבור לחדר מרוחק.

סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו מרפאל תגובה, שאין בסיס לטענות.

אליעזר שחר: אני נמצא כאן במצב קצת לא נוח, מפני שאבנר נמצא עכשיו בתהליך של שימוע ברפאל.

אליעזר שחר: אבנר כתב מכתב ארוך כאורך הגלות, עם הרבה כתבי התייחסות שצריך להתייחס אליהם.

אליעזר שחר: אני חבר בוועדת השימוע, ולכן אני לא יכול להביע עכשיו עמדה, כי אני פוסל עצמי מלדון בשימוע.

נסים מורביה: אז למה באת לפה?

קובי כהן: למה באת?

קובי כהן: יש לרפאל מספיק אנשים.

אבנר בטיסט: אני בכלל לא בשימוע.

אבנר בטיסט: אני כל הזמן פונה ושואל, למה לא קוראים לי לשימוע.

אליעזר שחר: קשה לי לקבוע עובדות עכשיו, בטח לא לפני שבדקתי את כל הטענות.

אליעזר שחר: אני יכול להגיב לצד העובדתי.

אליעזר שחר: נחשפתי לסיפור של אבנר בשנת 2004 בפעם הראשונה, כאשר פנו אלי מכוח אדם של היחידה.

אליעזר שחר: אמרו לי שיש עובד, שהוא חושב שברפאל אפשר להתנהג כאנרכיסט, לבוא מתי שהוא רוצה וללכת מתי שהוא רוצה.

אליעזר שחר: אמרו לי שהוא מגיע בכל יום בין 11:00 ל-13:00, והולך כל יום בין 23:000 ל-24:00 בלילה.

אליעזר שחר: זימנתי פגישה אצל יו"ר הארגון היציג שלהם, שהוא נכה 100%.

אליעזר שחר: אבנר זומן, ונתתי לו להשמיע הדברים.

אליעזר שחר: אמרתי לו דבר כזה: דע לך שאני לא יכול ולא אהיה מוכן להתייחס לכל התלונות שלך עד שלא תעבוד על פי נהלי רפאל ותקיים את הנהלים.

אליעזר שחר: אמרתי לו: אין לך אישור רפואי כלשהו שאומר שאתה יכול להגיע בשעה 11:00 וללכת בשעה 24:00.

אליעזר שחר: ברפאל יש שעות עבודה, אנחנו עובדים בצוותים.

אליעזר שחר: אם אתה רוצה שאתייחס לכל טענה שלך, עליך לעמוד בנהלים ולעבוד על פי שעות עבודה.

אליעזר שחר: בהסכם הקיבוצי של עובדי מחקר יש אפשרות לשעות עבודה גמישות.

אליעזר שחר: אבנר אמר שהוא לא יכול להגיע בשעות הבוקר, מפני שהוא עובד ומסוגל ללכת לישון רק בשעות הקטנות של הלילה.

אבנר בטיסט: אני מבקש לא להביא סיפורים.

אבנר בטיסט: תדבר עליך ולא עלי.

אליעזר שחר: אני מוכן שתעבוד על פי השעות הגמישות בהסכם הקיבוצי, אבל אז אתה צריך להגיע בכל יום בשעה 09:00.

אבנר בטיסט: אז זה לא גמיש.

אליעזר שחר: עד שלא יהיה אישור שהנכות מאפשרת לעבוד אחרת, אני מוכן לאפשר לו, לפנים משורת הדין, שעות עבודה גמישות.

אליעזר שחר: בהסכם כתוב שהגרעין של השעות הגמישות הוא 09:00-15:00.

אליעזר שחר: אדם שמאושר לו לעבוד בשעות עבודה גמישות, חייב להיות בשעות הגרעין לפחות.

אליעזר שחר: כמה חודשים אבנר השתדל להגיע בשעה 09:00, אבל לא תמיד הוא הצליח.

אבנר בטיסט: תזכיר שאז לא נתנו לי שום עבודה עד 17:00.

אליעזר שחר: אני אמרתי לאבנר שבהתאם לאישור רפואי שיש לנו, הוא לא יכול להישאר במתקן לבד ללא עובדים נוספים.

אבנר בטיסט: סליחה, יש לי האישור הזה.

אליעזר שחר: אם יקרה לו משהו, צריך שיהיו עובדים בסביבה.

אליעזר שחר: אמרתי לו שאני יודע שעד 18:50 תמיד יש עובדים במתקן, אבל מעבר לזה לא בטוח שיש עובדים במתקן ולכן אני לא מוכן שהוא יישאר מעבר ל-18:50.

אליעזר שחר: אני לא יכול להתחייב שיהיו עובדים במתקן, ושההוראות האלה תיושמנה.

אליעזר שחר: אבנר לא ביצע זאת.

אליעזר שחר: הפעם השנייה שנקלעתי לטיפול בנושא, הייתה ביום הראשון של המלחמה האחרונה, שבו להזכירם ביום א' נפלו הקטיושות בחיפה ונהרגו 8 איש ברכבת.

אליעזר שחר: נפילת הקטיושה יצרה בהלה גדולה ברפאל.

אליעזר שחר: עובדות שהילדים שלהן היו בגנים בכו, ולא נתנו להן לצאת כי נפלו קטיושות.

אליעזר שחר: עד שעה 13:00 כולם היו במקלטים.

אליעזר שחר: בשעה 16:00 חייבנו את כולם לצאת מהמתקן.

אליעזר שחר: בכל תקופת המלחמה קיצרנו את שעות העבודה לחצי מהעובדים, כדי שלא תהיה התקהלות בסיום יום העבודה.

אליעזר שחר: כשלקחתי את דוח הנוכחות של אתו יום כדי לראות מי העובדים שנשארו אחרי 16:00, ראיתי להפתעתי כי נשארו 4 אנשי ביטחון ואבנר בטיסט עד 23:00 לבד במתקן.

אבנר בטיסט: קשקוש.

שמעון יאיר: גם 4 אנשי ביטחון נשארו.

אליעזר שחר: זה מפעל גדול מאוד.

אליעזר שחר: ביקשתי שיודיעו לאבנר, שאין דבר כזה ושהוא לא יכול להישאר בתקופת המלחמה.

נסים מורביה: זה יחסי עובד מעביד במישור המקצועי.

נסים מורביה: זה מיותר.

אליעזר שחר: הוא המשיך לבוא מתי שהוא רוצה והלך מתי שהוא רוצה.

אליעזר שחר: אז הוצאתי לו זימון לוועדת משמעת.

אליעזר שחר: בשלב מסוים החלטנו לבטל אותו, והודענו לוועד על ביטולו.

אליעזר שחר: אליו לא הגיעה ההודעה, כי הוא בא מתי שהוא רוצה.

אליעזר שחר: בזמן המלחמה פעם הגיע ב-13:30, פעם ב-14:00, והיה הולך ב-23:00 בלילה.

אליעזר שחר: בשעות האלה לא היו כבר עובדים ברפאל.

אליעזר שחר: לא הצליחו להודיע לו.

אליעזר שחר: אבנר וחבר הוועד התקשרו אלי, ואני אמרתי לאבנר שבכל תקופת המלחמה יישב בבית ואני אשלם את משכורתו, כי אני לא יכול לקחת על עצמי את זה שהוא בא מתי שהוא רוצה והולך מתי שאתה רוצה.

אבנר בטיסט: זה היה יומיים לפני סוף המלחמה.

אליעזר שחר: אני לא ידעתי מתי המלחמה תיגמר.

אליעזר שחר: זה היה יותר משבוע לפני סופה.

אליעזר שחר: אמרתי לו: אבנר, שב בבית.

אליעזר שחר: אני משלם את משכורתך עד האגורה האחרונה.

אליעזר שחר: אני לא רוצה שתגיע.

אליעזר שחר: אני לא יכול לקחת את האחריות.

אליעזר שחר: מאז הפסקתי לטפל בנושא.

אליעזר שחר: בשנה האחרונה התחלתי שוב לטפל בנושא, כאשר החליטו שהוא צריך לשבת קרוב לתחום העבודה בו הוא עובד והוא לא יכול לשבת במקום שהוא מרוחק קילומטר ממקום עבודה.

אליעזר שחר: הכשירו לו מקום עבודה, שירותי נכים, חניית נכה והכל בהתאם לכללים.

אליעזר שחר: עכשיו הכל נמצא בתהליך של שימוע, ולכן אני לא יכול להתייחס מעבר לזה.

אבנר בטיסט: אליעזר אף פעם לא היה בחוץ.

אבנר בטיסט: ביחידה שלי ובכל יחידות רפאל עובדים עד הבוקר.

אבנר בטיסט: המהנדס הכי ידוע בארץ כותב: "העבודה ברפאל תובענית.

אבנר בטיסט: יום העבודה מסתיים בשעה 22:00 בלילה".

אבנר בטיסט: ביחידה שלי עובדים 24 שעות, 7 ימים בשבוע, גם בשבת בבוקר.

סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה ואת המוסד לביטוח לאומי.

סופה לנדבר: אני לא רוצה להיכנס לעניין פרטי של מעסיק ועובד.

סופה לנדבר: זה לא עניין של הוועדה לפניות ציבור.

סופה לנדבר: רצינו לשמוע אתכם ואת רפאל, כי אנחנו חושבים שאנחנו חיים בחברה שצריכה להתייחס לכל אדם, ולא משנה עם הוא בריא או נכה.

סופה לנדבר: לא פעם אמרתי, שכל בן אדם יכול למצוא עצמו במצב כזה.

סופה לנדבר: התעללות בבן אדם זה לא דבר מקובל בחברה הישראלית.

סופה לנדבר: כולנו בני אדם וככה אני רוצה שנישאר.

שלמה אליישר: מבלי להיכנס כרגע לחילוקי הדעות לגבי העובדות, אני חושב שיש צורך לגלות רגישות רבה לצרכים ספציפיים, כדי לא להיכנס לפורמליסטיקה.

שלמה אליישר: אני יוצא מנקודת הנחה, שלגבי היכולות המקצועיות אין חילוקי דעות.

אליעזר שחר: זה בתהליך של שימוע ואני לא יכול להתייחס לזה.

שלמה אליישר: לפני כשלוש שנים תוקן חוק המינויים.

שלמה אליישר: אני הייתי חבר בוועדה ביחד עם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

שלמה אליישר: תיקון חוק המנויים נותן ביטוי להעדפה מתקנת לאנשים עם מוגבלות שנמצאים בעבודה, ובלבד שהיכולות המקצועיות שלהם עומדות בדרישות המשרה.

שלמה אליישר: אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, אבל אני חושב שאם אדם עם מוגבלות מסוגל לעמוד בדרישות המקצועיות, במיוחד על רקע מה שאני שומע כאן, אני חושב שהמסגרת שמעסיקה מחויבת, על פי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, להעניק את כל השירותים שאדם זקוק להם וללכת לקראת אדם עם מוגבלות כדי לאפשר לו לבצע את תפקידו על הצד הטוב ביותר.

שלמה אליישר: לא מזמן היה תיקון 2 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שקבע שהמדינה מחויבת בהתאמות לאדם עם מוגבלות.

שלמה אליישר: לא עושים לו כאן טובה.

שלמה אליישר: נותנים לאדם אפשרות לתת ביטוי ליכולת המקצועית שלו במסגרת תעסוקה בשוק הפתוח ומאפשרים לו להתמודד עם הצרכים שלו, וזה תוך כדי ביצוע כל ההתאמות הנדרשות על פי כל דין.

שלמה אליישר: לא עושים כאן טובה לבן אדם.

מוטי אלישע: אלה דברים שבאים לפתחי כל יום.

מוטי אלישע: אני מבין את הבעייתיות, ועם זאת זה קשה במקומות שבהם יש הסכמים קיבוציים.

מוטי אלישע: אני מאמין שכאשר החוק הזה הוחל, הוא לא התחשב בנכים כאלה.

מוטי אלישע: יש פה עובד מוכשר, שצריך לעזור לו.

מוטי אלישע: מהניסיון שלי בתפקיד, אי אפשר למחוק לו את כל השנים.

מוטי אלישע: כמו שאמרה היו"ר, זה יכול לקרות לכולנו.

מוטי אלישע: עם זאת, אני לא חושב שהנכות צריכה להיות כלי בידי אדם זה או אחר ללכת נגד המערכת.

מוטי אלישע: צריכה להיות הפרדה בין ההתאמה לעולם העבודה והמטלות, לבין ההתאמה הפיזית למקום העבודה.

מוטי אלישע: אם הדברים האלה מתקיימים, אין סיבה שיהיו חילוקי דעות.

מוטי אלישע: אם נלך עם החוק, לא נצא מכאן, לא מבחינת החוק שוויון לאנשים עם מוגבלות ולא מבחינת יחסי העבודה.

מוטי אלישע: צריך למצוא את שביל הזהב.

נסים מורביה: אני המום מהשגרה שמתוארת על ידי אבנר.

נסים מורביה: אני מתאר לעצמי, שמקום העבודה הזה לא מתייחס כך רק לאבנר.

נסים מורביה: הוא מתאר מאסה של אנשים, שעוברים אותו תהליך באותו מקום עבודה.

נסים מורביה: כל הסיפור בעייתי מבחינת האדם שהגיע לכאן על מנת למסור את גרסת החברה.

נסים מורביה: היה צריך לבוא לכאן מישהו שיכול לתת תשובה.

נסים מורביה: באופן כללי רואים פה מסכת של התעללות בבן אדם, שהפך להיות מוגבל לאחר שהמערכת נתנה לו תעודות הצטיינות כל השנים.

נסים מורביה: פתאום הוא הפך להיות מוקצה מחמת המיאוס.

נסים מורביה: כל התהליך נראה לי מוזר.

נסים מורביה: אני לא מאמין שקיים דבר כזה במדינות ישראל.

קובי כהן: אני רוצה להזכיר לך, שבמדינת ישראל יש את חוק השוויון, שאומר שאתה חייב לבצע לו התאמות וגם הגמשה של שעות עבודה.

קובי כהן: אולי מבחינת הדברים היבשים אתה צודק, אבל מבחינת הצורך שלך לעמוד בפני חוק השוויון, אתה לא צודק.

קובי כהן: לאדם שהוא בעל מגבלה חוק השוויון זה כל עולמו.

קובי כהן: אתה צריך לקחת את זה כדוגמה לכל הפעילות שלך.

קובי כהן: לא מספיק לעשות לו שירותים ולדאוג לעוד מעלית, צריך גם לחשוב שמאחורי החוק עומדים אנשים שיש להם קשיים.

קובי כהן: תחשוב שאתה רץ מרתון, זה אותו יחס.

קובי כהן: כשאדם פונה אליכם ואומר שהוא רוצה שלא תשימו לו את החדר בסוף המסדרון אלא קרוב לשירותים, מה הוא ביקש?

קובי כהן: הוא לא ביקש שתצפו לו את הקירות בזהב.

קובי כהן: הוא רוצה לקבל תנאים כמו כל עובד אחר.

קובי כהן: הוא רוצה שבדברים הקטנים, אלה שמבדילים בינו לבין אדם בריא, תתחשבו בו.

קובי כהן: לא באנו להתנגח.

קובי כהן: ההתנגחות היא בכלל.

קובי כהן: אתם צרכים לקבל את זה שיש חוק, שמטרתו לקדם אנשים עם מגבלה.

קובי כהן: אתם צריכים לקדם את זה, להפיץ את זה, לתלונת את זה, ולהסביר לאנשים שקודם כל מתייחסים לבני אדם כי הם בני אדם.

מתילדה גרינברג: האם לפני שאבנר חלה הוא תפקד באופן נורמלי?

אליעזר שחר: נתייחס לזה בשימוע.

מתילדה גרינברג: יש טעם נפגם בזה.

מתילדה גרינברג: הנושא של השימוע הוא אקט לפני פיטורים.

אליעזר שחר: לא בהכרח.

סופה לנדבר: בדרך כלל זה ככה.

מתילדה גרינברג: התהליך נשמע מאוד מוכר.

מתילדה גרינברג: כאילו דוחפים את האיש החוצה בעדינות.

מתילדה גרינברג: אני רפרנטית של מספר משרדי ממשלה, וסיפור כל כך מזעזע מזמן לא שמעתי.

מתילדה גרינברג: אני חושבת שלפני השימוע, צריך להקים פורום של ועדה שתשמע אותו שתשמע אתכם.

מתילדה גרינברג: יכול להיות שאפשר להתחיל את זה לפני השימוע.

מתילדה גרינברג: כולנו בני אדם בריאים היום, אבל אנחנו לא יודעים מה יהיה אתנו בשעות הקרובות.

מתילדה גרינברג: אני לא מאמינה שזה קורה בגוף גדול כמו רפא"ל.

אליעזר שחר: אני שומע את קולך, וקשה לי לענות לך.

אליעזר שחר: אני מוכן להזמין אותך לרפאל, ותגידי את כל מה שאת חושבת לכאורה.

מתילדה גרינברג: אני מוכנה להיות נציגת ועדה פריטטית.

מתילדה גרינברג: אני מוכנה לשמוע אתכם ולשמוע את העובד.

מתילדה גרינברג: התהליך מדאיג אותי, כי השימוע הוא לפני ההוצאה שלו.

אליעזר שחר: רפאל מתמודדת תמיד על פרסים של מצוינות.

אליעזר שחר: זה מקום נאור, מקום טוב, מקום עבודה הכי גדול באזור הצפון.

אליעזר שחר: התדמית הזאת שונה.

חיים רייזלר: אני יושב פה ואני מתפלץ.

חיים רייזלר: אני לא מבין איך האדם לא עשה לעצמו נזק.

אליעזר שחר: אני מבקש שתחזור בך.

חיים רייזלר: אני לא אחזור בעצמי.

חיים רייזלר: תתבע אותי.

חיים רייזלר: יש פה כזה טעם נפגם.

חיים רייזלר: מה אתם רוצים שהאדם יעשה?

חיים רייזלר: כל האשם שלו, הוא שנעשה נכה בערוב ימיו.

חיים רייזלר: אף אחד לא יודע מה ילד יום.

חיים רייזלר: אנחנו נלחמים את מלחמתם פה, ויכול להיות שאנחנו נלחמים גם את מלחמתכם.

חיים רייזלר: אני לא מבין מאיפה האומץ שלכם להתעלל ככה באדם כזה.

חנן אבני: איך אתה יודע שהעובדות נכונות?

סופה לנדבר: חברה כל כך טובה לא תרשה שיהיה כזה כתם עליה.

סופה לנדבר: אני בטוחה בכך.

אבנר עורקבי: אני מבקש שגברתי תגיע לסיכום גם בהקשר הספציפי הזה.

אבנר עורקבי: יכול להיות שאבנר מחר לא ימצא את עצמו ברפאל, וזה רק בגלל שהוא נכה.

נעמי מורביה: אני בדרך כלל לא נוהגת להעלות דברים אישיים.

נעמי מורביה: אני בדרך כלל מדברת על הכלל, כי אני נבחרתי לייצג את כלל הנכים.

נעמי מורביה: כאשר שמעתי את אבנר מספר את הסיפור שלו, התכווצתי בכיסא שלי.

נעמי מורביה: אני עברתי דרך ייסורים מאוד דומה לשלו, ואני לא רוצה שהוא יגמור כמו שאני גמרתי.

נעמי מורביה: לא נמצאים פה האנשים של החברה והם לא יכולים להתגונן, אבל אני אספר את סיפורי.

נעמי מורביה: אני עבדתי בחברת ענק, חשפו אותי לגזים רעילים, תוצרי לוואי של הלחמות למיניהם, וחטפתי.

נעמי מורביה: כשחטפתי מה שחטפתי, הרופא התעסוקתי אמר שצריכים לתת לי תנאי עבודה יותר סבירים כי מצבי לא טוב.

נעמי מורביה: הם נתנו לי תנאי עבודה נהדרים, הם הורידו לי את השולחן למקלט, בעיר שידועה כמוכת רדון.

נעמי מורביה: חוץ מכל החומרים השונים שנשמתי, עוד נשמתי רדון.

נעמי מורביה: זה החמיר את מצבי מאוד.

נעמי מורביה: אז במין הליך של שימוע, אמרו לי שמאחר וחליתי מוציאים אותי לפנות לחברת הביטוח ולקבל שם את אובדן כושר העבודה שלי.

נעמי מורביה: אבנר, אני מזהירה אותך, אתה לא תקבל זאת.

נעמי מורביה: כשפניתי לחברות הביטוח, אמרו לי שאני מבוטחת רק אם אני נופלת ושוברת את הרגל בבית.

נעמי מורביה: אמרו לי כי זאת נכות מהעבודה.

נעמי מורביה: לכי תוכיחי שקיבלת את הסרטן במפעל.

נעמי מורביה: מי יכול להוכיח דבר כזה?

נעמי מורביה: הם יגידו שלסבתא שלי היה את זה.

נעמי מורביה: תיזהר מזה, אבנר, האדם נותר קרח מכאן ומכאן.

נעמי מורביה: הוא לא זוכה להיות מוכר כנכה תאונות עבודה, והוא לא מקבל את אובדן כושר עבודה מפעלי.

נעמי מורביה: אני מקווה שאת תגני עלינו, תגני על אבנר.

שלמה אלישר: אני לא חושב שזה נכון לעשות דה הומניזציה של אנשים שעובדים ברפאל ושל הנהלת רפאל.

שלמה אלישר: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מבקש ממעסיקים לגלות גמישות, הסתכלות אחרת.

שלמה אלישר: הנושא ההתאמות מתייחס לעניין של הזמן.

שלמה אלישר: כאן צריכה להיות גמישות.

שלמה אלישר: אתה באת לכאן והצגת הסכם קיבוצי שמסגרתו משעה 09:00 עד 15:00, אבל כאן למרות שיש הסכם קיבוצי הגמישות צריכה לבוא מצדך.

שלמה אלישר: אני לא נכנס כאן לתפקוד של אבנר וליכולת המקצועית שלו.

שלמה אלישר: אני אומר מה היא המשמעות היותר עמוקה של לבוא לקראת אנשים עם מוגבלות, במובן של לגלות גמישות ולבצע התאמות באספקטים שונים.

שלמה אלישר: דווקא אתה העלית את הנושא הזה ואמרת שיש הסכם קיבוצי שנותן גמישות.

שלמה אלישר: אפשר לדבר עוד על המון אספקטים: התאמות פיזיות, שירותים, מעקה, מעלון, מעלית ושעות עבודה.

אליעזר שחר: השקענו בנושא הזה כמה מאות אלפי שקלים, כדי להכשיר את מקום עבודתו החדש של אבנר.

אליעזר שחר: ההשקעה נעשתה רק בחצי השנה האחרונה.

אליעזר שחר: אם תנסה להקשיב למה שאמרתי, תראה שיש בהם תשובה לחלק גדול מהדברים.

אבנר בטיסט: אליעזר הוא לא מהיחידה שלי.

אבנר בטיסט: בפעם הראשונה שנכנסנו לוועדה הוא אמר לי, שהוא רואה שהורידו לי את הבונוסים.

אבנר בטיסט: לא צריך להיכנס להסכמי העבודה של רפאל.

אבנר בטיסט: אני כן עובד לפי ההסכמים.

אבנר בטיסט: שני דברים הפריעו לי: אחד, שהמאבק על שעות גרם לזה שלקחו לי את התמונות של הבת שלי, את החדר.

אבנר בטיסט: הקטע שהפריע לי מאוד היה ההתעללות בסוף.

סופה לנדבר: אני מאוד רגישה לעניין.

קריאה: יש פה דברים שהם לא עניין לשימוע.

קריאה: יש פה דברים אובייקטיבים שניתן לבדוק אותם.

קריאה: אם אכן הורידו לו את תיבת הדואר, זה משהו עובדתי.

אליעזר שחר: את נושא התמונות אני שומע בפעם הראשונה.

אליעזר שחר: אם אני הייתי שומע את זה, זה היה לוקח עשר שניות וזה היה מתוקן.

אליעזר שחר: אי אפשר לבוא לפה ולספר לי דברים בפעם הראשונה.

סופה לנדבר: אני רוצה לסכם את הישיבה.

סופה לנדבר: בסיכום דבריי אני רוצה להתייחס לרפאל.

סופה לנדבר: אני חושבת, שאתם ראויים למילה טובה שלי לפחות שלי.

סופה לנדבר: כל המחמאות שמעתם ותשמעו, ואני מצטרפת אליהן.

סופה לנדבר: יחד עם זאת, אני רואה יחס אכזרי כלפי האדם הזה.

סופה לנדבר: ככה אני מרגישה ושומעת את הדברים.

סופה לנדבר: בגלל זה אני רוצה לבקש מכם, למצוא את שביל הזהב.

סופה לנדבר: צורם לי שאתם מדברים על הסכם קיבוצי.

סופה לנדבר: מצד אחד אתם מתייחסים אליו כאדם בריא, ומצד שני אתם מתייחסים אליו כאדם נכה.

סופה לנדבר: תבחרו – הוא בריא או נכה.

סופה לנדבר: אם הוא אדם נכה, מגיעה לו תמיכה והגנה לפי החוק.

סופה לנדבר: אני מבקשת מכם, למצוא שביל זהב.

סופה לנדבר: אני מצטרפת לדברים של מטי גרינברג.

סופה לנדבר: אם ניתן להגיד שאנחנו נהפוך להיות ועדת בוררות, אז ככה נהיה.

סופה לנדבר: צרם לי והציק לי שאתם לקראת שימוע.

סופה לנדבר: אליעזר, אתה אמרת שאתה לא יכול להתייחס לכל הדברים, בגלל שאתם לקראת שימוע.

סופה לנדבר: אתם ידעתם שאנחנו מקיימים את הישיבה הזאת בוועדה.

סופה לנדבר: אם אתה לא יכול להגיד דברים, הייתם צריכים לשלוח מישהו שרשאי לדבר בפה מלא.

סופה לנדבר: בן אדם הוא בסך הכול בן אדם.

סופה לנדבר: אף אחד לא יודע מה יקרה לו מחר.

סופה לנדבר: לפני חודש נפטר חבר כנסת יורי שטרן, שהיה בן אדם נכה שנכנס לפעילות כמו אדם בריא.

סופה לנדבר: אנחנו התייחסנו אליו כאדם בריא, אבל הבנו שהוא מוגבל בתנועות.

סופה לנדבר: אני מבקשת, שלפני השימוע תתייחסו לבן אדם.

סופה לנדבר: הוא השקיע במפעל, והוא עבר בחיים מה שעבר.

סופה לנדבר: אף אחד לא יודע מה הוא סוחב.

סופה לנדבר: אנחנו מבינים שמתחת כל גג יש עכברים, דברים שאדם ומשפחה עוברים.

סופה לנדבר: אנחנו חיים במדינה לא פשוטה.

סופה לנדבר: אני מבקשת מכם לפני השימוע, תחשבו.

סופה לנדבר: תיקחו בחשבון מה שעשה למען רפאל והמדינה, ואל תהיו אכזרים.

סופה לנדבר: תהיו בני אדם.

סופה לנדבר: כאשר אנחנו רוצים, אנחנו מחוקקים חוקים.

סופה לנדבר: כאשר אנחנו רוצים אנחנו מתייחסים לחוקים, וכאשר אנחנו לא רוצים אנחנו לא מקבלים את החוק.

סופה לנדבר: אני מבקשת מכם שתהיו כמו שאתם מופיעים בכותרות, כמו שאנחנו מכירים את רפאל.

סופה לנדבר: אתם צריכים לתת הכרה לבן אדם ששנים רבות תרם לחברה ולמפעל, ולקבל אותו כאדם שהראש שלו פועל ועובד.

סופה לנדבר: אל תהיו אכזריים.

סופה לנדבר: אני הייתי מוחקת את עניין השימוע, משום שזה לקראת פיטורים.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שזה מגיע לאדם.

סופה לנדבר: בן אדם מבקש להישאר בחדר, וכל אחד יודע שכל צעד שאדם נכה עושה זה קשה לו.

סופה לנדבר: לא צריך להתגאות בזה שבניתם לו שירותים והשקעתם בו מאות אלפי שקלים.

סופה לנדבר: לבנות שירותים, לא עולה מאות אלפי שקלים.

סופה לנדבר: הדבר זה גורם לי להרגיש שמשהו קורה בחברה, ולא צריך לקרות.

סופה לנדבר: תתייחסו למוגבלות של האדם.

סופה לנדבר: בשביל זה לא צריך חוק ולא צריך הסכמים.

סופה לנדבר: לא ניתן שתפטרו אותו.

סופה לנדבר: אנחנו נתערב.

סופה לנדבר: אני לא חושבת, שאנחנו צריכים להתערב.

סופה לנדבר: אתם יכולים להיות בני אדם.

סופה לנדבר: אני מבקשת להפוך את ועדת השימוע לוועדת בוררות.

סופה לנדבר: צריך להגיע לשביל הזהב.

סופה לנדבר: בשביל זה לא צריכים להגיע לכנסת.

סופה לנדבר: החברה לא זקוקה לכתם לא ראוי.

סופה לנדבר: תגיעו להסכמים.

סופה לנדבר: כאשר אנחנו מקבלים פניות, אנחנו מתייחסים לזה.

סופה לנדבר: אני רואה שהוא רוצה להגיע אתכם להסדר.

סופה לנדבר: תודה רבה, הישיבה נעולה.