ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 174, 2007-02-20 14:00

אברהם רביץ: שלום.

אברהם רביץ: אני פותח בזאת את הישיבה.

אברהם רביץ: הנושא: תקנות לחוק מעונות יום שיקומיים (רישוי, סל שירותים לפעוטות עם מובלות ותנאי טיפול בהם), התשס"ו-2006.

אברהם רביץ: אני רוצה לפנות לנציגי המשרדים וליועצים.

אברהם רביץ: כאשר אנחנו בוועדה מבקשים התייחסות לנושאים השנויים בחילוקי דעות, ולא מקבלים התייחסות, כפי שקרה בכמה סעיפים - שתיקה כהודאה.

אברהם רביץ: מאחר שאין עונשין אלא אם כן מזהירין, אז אני לא אחיל את זה מייד.

אברהם רביץ: העבודה צריכה להימשך ואנחנו באמת רוצים לסיים את התקנות.

אברהם רביץ: אני מבקש מכל היועצים להתייחס בהתאם לנושאים שהיו אמורים להיות נידונים ולשלוח את התייחסותם.

אברהם רביץ: נפתח היום בפרק ד'.

אברהם רביץ: אני ער לדילוגים שאנחנו עושים, הכל יבוא על מקומו בשלום ובעיתו ובזמנו.

אברהם רביץ: פרק ד' נמצא בעמוד 10 – הגדרת סל השירותים לפעוט עם מוגבלות.

אריקה וסר: "18.

אריקה וסר: הגדרת סל השירותים לפעוט עם מוגבלות.

אריקה וסר: א.

אריקה וסר: פעוט עם מוגבלות יהיה זכאי לטיפול ולחינוך, להסעה ולליווי בהסעה לפי סל השירותים שיינתן לו במעון יום שיקומי, קרוב ככל האפשר למקום מגוריו".

אריקה וסר: הערה: היכן מופיעה ההוראה בדבר תקצוב ההסעות ותקצוב הליווי?

אריקה וסר: לחילופין, אם החובה תוטל על הרשות המקומית יש לפנות לחובה חוקית של הרשויות ולהפעיל הסעות וליווי בהסעות.

אברהם רביץ: יש כאן שאלה למשרד הרווחה.

אברהם רביץ: מי נושא באחריות הזאת?

אדי וייס: החוק קובע שהמדינה.

אדי וייס: החוק מסדיר את הנושא הזה לכן אני לא רואה מה הבעיה.

אדי וייס: רק אבקש לציין שעל פי בקשת הוועדה, צירפנו את פעילות הסל כתוספת.

אברהם רביץ: אבל יש בעיה עם הסעיף הזה.

אברהם רביץ: כאשר אתם אומרים לי שני שרים, זה יותר גרוע מאשר להגיד שאין בכלל.

אברהם רביץ: אתם שולחים את המעוניין לשני שרים ואומרים לו שיגרום למאבק ביניהם כדי שתהיה תוצאה בסוף.

אברהם רביץ: אין שום התייחסות איך אנחנו מחייבים את שני הג'נטלמנים האלה לשבת ולתת לנו תוצאה אחת.

אברהם רביץ: יש כאן ליקוי כלשהו.

אברהם רביץ: אני רוצה שתרשמו לכם את זה כי ניתקל בזה בעוד כמה סעיפים.

אברהם רביץ: היכן מופיעה ההוראה בדבר תקצוב ההסעות ותקצוב הליווי?

אברהם רביץ: לחילופין, אם החובה תוטל על הרשות המקומית, יש להפנות לחובה החוקית של הרשויות ולהפעיל ליווי בהסעות.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לכם, מידע אישי, שאנחנו נתקלים בטענות רבות של חוסר תקציב ברשויות המקומיות.

אברהם רביץ: אם זה קורה במערכת החינוך הרגילה, זה לא בסדר, אבל, אם מדובר בהסעות של ילדים כאלה ויום בהיר יאמרו לנו ברשויות שכסף אין, לאן אנו פונים?

חנן פריצקי: אני מנהל אגף תקציבים במשרד הרווחה.

חנן פריצקי: ההסדר הקודם, בהתאם לחוק, דיבר על כך שהאחריות על ההסעות היא על המעון המפעיל.

חנן פריצקי: למעונות היתה אופציה להעביר את האחריות לפעוט זה או אחר לרשות המקומית.

חנן פריצקי: החל מה-1.12.2006, בהתאם לסיכום שנעשה עם השלטון המקומי, אנחנו מעבירים את האחריות לשלטון המקומי, כאשר האחריות שלנו היא לתקצוב השירות ב-75%, כפי שמקובל.

חנן פריצקי: כרגע אנחנו בתקופת מעבר.

חנן פריצקי: על מנת לא לגרום לכך שמעונות שכבר חתמו על הסכמים עם ספקים לביצוע הסעות, יצטרכו להפר את ההסכמים באמצע השנה, אנחנו ממשיכים לשלם להם עד ה-31.8 כאשר הרעיון הוא שגם החקיקה תגבה את זה בהתאם.

חנן פריצקי: מה-1.8 האחריות להסעות עוברת לרשויות המקומיות באופן מלא.

אברהם רביץ: שנינו יודעים, מנושאים אחרים של משרד הרווחה, שאנחנו מציעים לרשות מקומית שירות מסוים בתנאי שהם יבואו עם ה-25% והם אומרים שהם מוותרים על טובות.

אברהם רביץ: אז אם מדובר על פעולה עם נוער, זה בסדר, הפעולה לא תתקיים.

אברהם רביץ: אבל כאשר מדובר בהסעות של ילדים, שחייבים להיות מוסעים מידי יום, ורשות מקומית מסוימת תאמר לנו שאין לה את ה-25% האלה - השאלה האם המשרד ינהג כפי שהוא נוהג בכל הסעיפים האחרים ויאמר שאם כך, גם הוא לא בא עם ה-75% שלו?

חנן פריצקי: יש כאן חוק.

חנן פריצקי: אנחנו מקיימים כרגע הסדר חקיקה בהתאם, כשהרשויות המקומיות גם מצטרפות לזה.

חנן פריצקי: שנית, ההסדר שלנו עם השלטון המקומי הוא כזה שמבטיח באמת שכל ילד שעל פי החוק יהיה זכאי לסידור במעון יום שיקומי, יקבל הסעות.

אברהם רביץ: איך אתם מבטיחים את זה?

חנן פריצקי: יש הבטחה של השלטון המקומי.

חנן פריצקי: הביצוע הוא של השלטון המקומי.

חנן פריצקי: יש הסדר בין המשרד לבין השלטון המקומי.

חנן פריצקי: אדי וייס מבחינה משפטית, החוק קובע שהמדינה נושאת בעלות ויש השתתפות בסל של האחראי וגם של קופת חולים.

חנן פריצקי: זה ההסדר החוקי מבחינת האחריות.

חנן פריצקי: חנן מדבר על היישום המעשי, אבל כפי שהוא אמר, כבר הוכן תיקון שייתן ביטוי לשינוי הזה של התפיסה.

אברהם רביץ: אני הייתי מציע שעל נושא זה יחול הסדר שקיים כבר לגבי נושאים אחרים: יחול קיזוז של המערכת הממשלתית אל מול הרשות המקומית.

אברהם רביץ: כדאי להעלות את זה כי אנחנו לא יכולים להשאיר את זה באוויר.

אברהם רביץ: אנחנו לא מדברים על רשויות אחראיות, שהן רובן של הרשויות.

אברהם רביץ: אנחנו מדברים על רשויות שאולי באמת אין להן.

אברהם רביץ: יש מישהו מהארגונים שרוצה להתבטא בנושא הזה?

אברהם רביץ: אם כך, נמשיך הלאה.

אריקה וסר: "ב.

אריקה וסר: סל השירותים לו זכאי פעוט עם מוגבלות יהיה מורכב מהשירותים המפורטים להלן לפי תוכנית הטיפול האישית שתיקבע לו בהתאם לתקנה 20: 1.

אריקה וסר: טיפולים התפתחותיים כלליים וחינוך: א.

אריקה וסר: תוכנית חינוכית של גננת; ב.

אריקה וסר: הזנה; ג.

אריקה וסר: האכלה; ד.

אריקה וסר: החתלה; ה.

אריקה וסר: ניקיון והגיינה אישית; ו.

אריקה וסר: גירוי סנסו-מוטורי תקשורתי, חברתי ורגשי;" הערה: מי אחראי על מימון הטיפולים ולמה הכוונה?

אריקה וסר: מהו סוג הטיפול שמכוונים אליו?

אברהם רביץ: שלום ד"ר אליישר.

שלמה אליישר: שלום ומזל טוב.

אברהם רביץ: אה, נולד לי נכד.

אברהם רביץ: יש לי 41 נכדות ו-40 נכדים.

אברהם רביץ: אנחנו נמצאים בסנסו-מוטורי תקשורתי.

אברהם רביץ: מימון הטיפולים היתה בעיה.

אברהם רביץ: האם היתה בעיה מי מבצע את הטיפול.

ג'ודי וסרמן: רצינו הסבר ממשרד הבריאות מה זה הטיפול הסנסו-מוטורי.

נעמה מזור: אני נציגת המקצועות הפרא-רפואיים במשרד הבריאות.

נעמה מזור: זה שייך לפרא-רפואי.

נעמה מזור: יש תכנית טיפול אישית שנקבעת לכל פעוט, כפי שכתוב בסעיף 20.

נעמה מזור: על פי אותה תכנית טיפול אישית נותנים לפעוט טיפולים באופן כללי במעון.

נעמה מזור: זאת אומרת, שמי שקובע את תכנית הטיפול, הם בין היתר, בעלי המקצועות הפרא רפואיים, שלצורך העניין אלה פיזיותרפיסט, מרפא בעיסוק וקלינאי תקשורת.

נעמה מזור: מי שמעניק את אותם טיפולים או את אותן התערבויות, זה כלל האנשים שמצויים במעון.

נעמה מזור: זאת יכולה להיות מטפלת, הגננת, או כל אדם שהוכשר לכך.

אברהם רביץ: למה היתה לנו שאלה מי מממן?

נעמה מזור: אין לי מושג.

הניה מרמורשטיין: לא ברור לנו מה הכוונה בטיפול סנסו-מוטורי.

מיכל וייל: אפשר לנסח את זה כך: "יישום התכנית השיקומית במעון".

מיכל וייל: הסל הזה בנוי לכל הצרכים ההתפתחותיים של הילד.

מיכל וייל: אנחנו רואים את הטיפול אחר כך בתחומים אחרים כמו ייעודי לשמיעה, ייעודי לעיוורון, יעודי לאוטיזם, מתוך הסל הזה.

מיכל וייל: זאת אומרת, הסל הזה בנוי לכל הצרכים ההתפתחותיים והשיקומיים של כל הפעוטות בכל המעונות.

נעמה מזור: היה ניסיון לתחום את התהליך.

אברהם רביץ: הסנסו זה טיפול רגיל שמקבלים וזה חלק מהעשייה היום יומית והוא לא דורש מימון מיוחד.

אברהם רביץ: אולי לא צריך לכתוב את זה.

אברהם רביץ: אולי יש כמה מאנשי המקצוע שלא יודעים מה זה.

ג'ודי וסרמן: אנחנו צריכים לשים לב שבפסקה השניה יש לנו את הטיפולים הפרא-רפואיים: פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק וטיפול בהפרעות תקשורת.

אברהם רביץ: הסנסו זה לא פרא רפואי, זה כל היום.

ג'ודי וסרמן: אז זה יימחק?

אברהם רביץ: לא אכפת לי שזה יהיה כתוב.

שלמה אליישר: אפשר להשתמש במושג של גרייה חושית.

אברהם רביץ: אפשר להשאיר זאת כך.

אברהם רביץ: נעבור לסעיף ט'.

אריקה וסר: "ט.

אריקה וסר: הדרכת משפחתו של פעוט עם מוגבלות לשיפור הטיפול בו בביתו וליווי סוציאלי או פסיכוסוציאלי, לפי העניין, של הפעוט ומשפחתו".

אדי וייס: אין לנו התנגדות לתוספת.

אריקה וסר: "2.

אריקה וסר: טיפולים פרא רפואיים: א.

אריקה וסר: פיזיותרפיה.

אריקה וסר: ב.

אריקה וסר: ריפוי בעיסוק.

אריקה וסר: ג.

אריקה וסר: טיפול בהפרעות בתקשורת.

אריקה וסר: "

אברהם רביץ: טיפול בהפרעות בתקשורת זה מקצוע גדול בפני עצמו, זה לא משהו שהוא דרך אגב.

אריקה וסר: "3.

אריקה וסר: הסעה וליווי: א.

אריקה וסר: ליווי הפעוט עם מוגבלות מביתו למעון וחזרה; ב.

אריקה וסר: שירותי הסעה בטיחותית למעון וממנו;"

ג'ודי וסר: עשינו סעיף נפרד להסעה וליווי, שזה יעמוד בפני עצמו.

ג'ודי וסר: לפי הנוסח הקודם זה היה נראה שהיה רק לילדים עם אוטיזם.

קריאה: זה כבר מיותר.

אברהם רביץ: אני הבנתי שיש כאלה שחושבים שהמחויבות להסעות היא על הרשויות המקומיות.

אברהם רביץ: מכיוון שהסעיף הזה נכנס בתוך סל השירותים שהמעון נותן, הווה אומר שזה נמצא באחריות המעון.

אברהם רביץ: האם זה מקובל עליכם?

קריאה: כתוב למעלה: "סל השירותים לו זכאי הפעוט".

אדי וייס: החוק קובע מה יש בסל.

אדי וייס: החוק אומר בהגדרה של הסל: "סל שירותי הטיפול והחינוך שיינתנו לפעוט עם מוגבלות למעון יום שיקומי, לרבות הסעה בליווי בהסעה".

אדי וייס: זאת אומרת, העניין כבר מוזכר בחוק ולכן בתקנות היינו חייבים לחזור על המרכיב הזה.

אדי וייס: זה חלק מהמרכיבים של הסל.

ג'ודי וסרמן: יכול להיות שהיה נכון לעשות תיקון חוק ולומר במפורש בחוק שההסעות לא יינתנו על ידי המעון אלא על ידי גורם אחר.

אדי וייס: זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

אדי וייס: העניין של מימון מופיע בחוק מעונות יום שיקומיים.

אדי וייס: הוא קובע שזה חלק מהטיפול שהילד צריך לקבל.

אדי וייס: אם הוא לא יכול להגיע למעון ולחזור הביתה, אין לזה שום ערך.

אדי וייס: אז לכן זה מוסדר פה.

אדי וייס: העניין הטכני של ההסעות מוסדר בחוק אחר, שזה חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.

אדי וייס: שם יש דרישות איך זה בדיוק מתבצע.

אדי וייס: שם יש חובה של המעון.

אדי וייס: כפי שחנן אמר, אנחנו הולכים לתקן את זה ולהעביר את כל האחריות לביצוע על הרשות המקומית, בהסכמת השלטון המקומי.

אדי וייס: לכן יש קצת בלבול, דומני, בגלל החלוקה הזאת בין שני חוקים.

אדי וייס: התקנות הללו מיועדות לקבוע את ההרכב של הסל וזה חלק מהסל.

אדי וייס: יש סעיף אחר שאומר שהמדינה נושאת בעלות של הסל.

אדי וייס: זה נכלל בדמי האחזקה, יש מרכיב של הסעה וליווי.

ג'ודי וסרמן: האם זה כלול בסכומים שמפורטים כאן?

אדי וייס: זה כלול.

אברהם רביץ: לפי הבנתי אתה אומר דבר והיפוכו.

ג'ודי וסרמן: מתוך ה-6,000 שקלים, מה הרכיב של הליווי ואיפה זה מופיע בתקנות?

אדי וייס: זה בסעיף 8.

ג'ודי וסרמן: אז זה מבלי שיש לנו את העלות של זה.

אברהם רביץ: זה רווח, או חלילה הפסד, של המעון.

אברהם רביץ: זה יכול להשתנות משנה לשנה.

אברהם רביץ: זה יאזן את עצמו בסוף.

אברהם רביץ: אם לא דיברתם על תמחור, וזה כלול, אז תהיה שנה יותר טובה למעון ושנה פחות טובה.

אריקה וסר: "ג.

אריקה וסר: פעוט עם אוטיזם יהיה זכאי, בנוסף לשירותים המפורטים בתקנת משנה א', גם לטיפול ייעודי".

ג'ודי וסרמן: ההגדרה של ייעודי מופיעה בסעיף 1.

אריקה וסר: "ד.

אריקה וסר: פעוט עם מוגבלות בעל צרכים רפואיים מיוחדים או בעל צרכים מיוחדים מורכבים, יהיה זכאי, בנוסף לשירותים המפורטים בתקנת משנה א', גם לשירותי סייעת אישית או לשירותי אחות מוסמכת, לפי העניין, לצורך קבלת טיפולים שהוא זקוק להם מידי יום.

אריקה וסר: "

אברהם רביץ: האם המעון יחליט מי ייתן את הטיפול, סייעת או אחות או גוף אחר?

אדי וייס: אני רק רוצה להבהיר שיש 4 סלים לפי הקבוצות השונות של הפעוטות.

אדי וייס: יש את הסל הרגיל, יש סל מיוחד לפעוטות עם אוטיזם, בגלל הצרכים המיוחדים של האוכלוסייה הזאת.

אדי וייס: בעקבות בג"צ שהוגש לאחרונה, יצרנו שני סלים נוספים - פעוטות עם צרכים רפואיים מורכבים וצרכים רפואיים מיוחדים.

אדי וייס: זה בא כדי לעגן את המבנה הזה לתוך התקנות.

אדי וייס: לכל קבוצה יש סל.

חנן פריצקי: יש סל בסיסי שהוא זהה לכולם, ובנוסף יש סל לבעלי צרכים רפואיים מיוחדים תוספים מיוחדים.

אברהם רביץ: אני העליתי את השאלה כי זה נשמע כאילו לגבי אותו פעוט עם מוגבלות, יש אפשרות של סייעת אישית או אחות מוסמכת.

אברהם רביץ: עד כמה שאני מבין יש הבדל גדול במחיר של העסקתן.

אברהם רביץ: מי שקובע זה מי שמקבל את הכסף.

אברהם רביץ: השאלה היא, האם אין כאן ניגוד אינטרסים?

מיכל וייל: יש מקרים שסייעת יכולה לעשות את העבודה.

אברהם רביץ: זה ברור לי שיש ילדים שיכולים להיעזר בסייעת ויש ילדים שזקוקים לאחות.

חנן פריצקי: אבל האישור ניתן רק על ידי משרד הבריאות וד"ר מיכל וייל, שאחראית בדיוק על התחום.

מיכל וייל: יש מצבים שרק אחות יכולה לטפל.

מיכל וייל: עקרונית, המעון יכול להחליף שעות סייעת באחות.

מיכל וייל: מבחינתנו סייעת יכולה, למשל, לטפל בדרכי אוסטומי.

מיכל וייל: אנחנו מממנים סייעת.

אברהם רביץ: אם זה נכון מה שאמרת עד עכשיו, אז אני רגוע.

אברהם רביץ: אם את אומרת שאתם מממנים אחות או סייעת אז אני שקט.

אברהם רביץ: אבל אם אתם מממנים את הסל ובתוך הסל יש ילדים שמקבלים אחות, כי הם לא מסתפקים בסייעת ויש אחרים.

אברהם רביץ: מי קובע אם הילד זקוק לאחות או לסייעת.

אברהם רביץ: אם זה המעון בעצמו, אז צריך לעשות לו "שלייקס".

אברהם רביץ: אם זה משרד הבריאות, אז אתם קובעים וזה בסדר גמור.

חנן פריצקי: משרד הבריאות קובע ומשרד הרווחה משלם.

אדי וייס: בתקנות יש הגדרה מאוד מפורטת.

אדי וייס: בתקנה מס' 1 יש הגדרה לגבי פעוט רגיל.

אדי וייס: למורכב ולמיוחד יש הגדרות ספציפיות.

ג'ודי וסרמן: אני מפנה את אדוני לסעיף 1 להגדרות בעמ' 2 שם יש הגדרה של פעוט בעל צרכים רפואיים מורכבים ופעוט בעל צרכים רפואיים מיוחדים, לפיו לפעוט בעל הצרכים הרפואיים המורכבים יש שעות אחות, בין 1 שעה ל-9 שעות, לפי קביעה של משרד הבריאות.

ג'ודי וסרמן: פעוט עם צרכים רפואיים מיוחדים זכאי לשירותים נוספים של סייעת בלבד.

ג'ודי וסרמן: יש כאן רשימה של מצבים רפואיים.

אברהם רביץ: אם כך זה נקבע באופן אובייקטיבי וזה בסדר.

ג'ודי וסרמן: אדוני, יש כאן הצעות לתקן את הרשימות.

אדי וייס: בתוך התקנות יש הגדרה אובייקטיבית.

מורית בארי: בעקבות הבג"צ שהיה לגבי הילדים מורכבים, משרד הבריאות קבע 6 מעונות יום שסמוכים לבתי חולים ויוגדרו כמעונות ייעודיים שירכזו אצלם את הילדים עם הצרכים המורכבים והמיוחדים במידת האפשר.

מיכל וייל: לא, רק המורכבים.

מורית בארי: סליחה, צרכים מורכבים, במידת האפשר במרחק הסעה סביר מהמעונות האלה.

מורית בארי: המעונות האלה פועלים ברוב המקרים במסגרת של המכון להתפתחות הילד, כמו ליד אסף הרופא, נהריה, תל-השומר, באר שבע ובזיו.

מורית בארי: כמו כן יש מעון בבית חולים אלין בירושלים.

מורית בארי: המנהלים של המכונים האלה חשים אי נוחות רבה מאוד מהעובדה שילדים מיושמים במעונות האלה כאשר אין פיקוח מצד הרופא האחראי על המעון בנושא הילדים האלה.

מורית בארי: אין לו קשר למעון ולמעשה אין לו אחריות לגביהם.

מורית בארי: יש גם הרבה הסתייגויות מבחינת ההשגחה על הילדים בשעות אחות שניתנות פר ילד כשהוא נכנס ויוצא.

מורית בארי: אנחנו הכנו נייר עמדה לגבי התנאים האלה ואנחנו מאוד מבקשים להעמיד אותו בפני הוועדה ולדון במה ש-6 מנהלי המעונות האלה מבקשים להתייחס אליו.

מורית בארי: כדי שלא ייווצר מצב שיוותרו חורים שלא נוכל לתת להם מענה.

מורית בארי: מדובר ב-6 מנהלים רפואיים שהוטל עליהם להיות המעונות הרפואיים, שזה תפקיד שלא מגובה בהגדרה רשמית.

מורית בארי: אנחנו העמדנו את נייר העמדה הזה בפני הוועדה.

ג'ודי וסרמן: הבקשה שלך בעצם מתייחסת לסעיף 19(ג)(2).

מוריה בארי: אפשר לדחות את הדיון עד שנגיע לסעיף הזה.

מוריה בארי: הכנו את זה בעקבות הדיון הקודם.

ג'ודי וסרמן: אדוני, לעניין פעוט בעל צרכים רפואיים מורכבים, אני מציעה שנקרא קודם את ההגדרות.

אריקה וסר: "פעוט בעל צרכים רפואיים מורכבים, לרבות פעוט עם מוגבלות הסובל מאחד מהמצבים הרפואיים המפורטים להלן: 1.

אריקה וסר: הנשמה מלאכותית; 2.

אריקה וסר: צורך בתרופות לווריד באופן קבוע או הזנה תוך ורידית; 3.

אריקה וסר: אי ספיקת לב לא מאוזנת או הפרעת קצב קשות; 4.

אריקה וסר: אי יציבות מטבולית כגון היפגליקמיות קשות; 5.

אריקה וסר: אי ספיקת כליות טרמינלית הדורשת דיאליזה; 6.

אריקה וסר: סוכרת התלויה באינסולין; 7.

אריקה וסר: שאיבת הפרשות דרך טכאוסטומיה, עזרה בכיוח והוצאת הפרשות; 8.

אריקה וסר: האכלה דרך זונדה, ג'ג'ונוסטומיה;"

מיכל וייל: מבחינתנו, ילדים שבסעיף 7 ו-8 הם ילדים שאינם מוגדרים כילדים עם צרכים רפואיים מורכבים אלא מוגדרים כילדים עם צרכים רפואיים מיוחדים.

מיכל וייל: הילדים חיים בבית עם ההורים שלהם, הם מסתדרים.

מיכל וייל: הילדים האלה כבר היום, מאז שחוק מעונות יום שיקומי מיושם, מושמים במעונות רגילים, לא רפואיים, לא סמוכים לבתי חולים, ומסתדרים שם מצוין.

מיכל וייל: יחד עם הנהלים שבנינו גם מבחינת ההכשרה של הסייעות וגם מבחינת תוספת השעות, אנחנו מרגישים בנוח גם מבחינה מקצועית וגם מבחינת היעדים שמשרד הבריאות קבע - שהילדים האלה יהיו מיושמים במעונות יום רגילים עם התוספת של שעות סייעת והכשרה של הצוות שמטפל בילדים.

אברהם רביץ: זה אומר שהם לא צריכים להיות בבתי חולים או עם שעות אחות אלא מספיקה להם סייעת.

מיכל וייל: נכון.

מיכל וייל: בחלק מהמקומות, אם המעון רוצה, אפשר להמיר את זה בשעות אחות.

מיכל וייל: מבחינת התוספת השעות שאנחנו הגדרנו הם מקבלים כיסוי מלא.

מיכל וייל: יש נוהל ליווי נכים שמגדיר את ההכשרה של איש צוות

עידית גודס-גרינבאום: למעשה הבסיס התפיסתי של משרד הבריאות מוטעה.

עידית גודס-גרינבאום: מדוע?

עידית גודס-גרינבאום: משרד הבריאות אומר שהבסיס המשפטי לפעולת הסייעות היא שההורים הסמיכו אותם, כפי שמסמיכים עובדת זרה שנמצאת בבית או מטפל סיעודי שנמצא בבית.

אברהם רביץ: אבל הם יעברו קורס ויקבלו מהם הסמכה.

עידית גודס-גרינבאום: לא.

עידית גודס-גרינבאום: היום, אדוני, משרד הבריאות לא נותן שום קורס.

עידית גודס-גרינבאום: לא רק בזה העניין.

עידית גודס-גרינבאום: העניין הוא בזה שהבסיס המשפטי לפעולת הסייעת, בניגוד למה שמשרד הבריאות אומר, לא יכול להיות הסמכת ההורה.

אברהם רביץ: אבל מה יהיה אם באמת משרד הבריאות יעשה את הקורס ויתן הסמכה שהיא יכולה לטפל במקרים 7 ו-8?

עידית גודס-גרינבאום: קודם כל ההכשרה צריכה להיעשות לא כפי שהיא נעשית היום.

עידית גודס-גרינבאום: היום משרד הבריאות מדיר את ידיו משאלת תוכן ההכשרה, סוג ההכשרה, מועדה, משכה וכל השאלות האלה.

אברהם רביץ: ומה עם המימון?

עידית גודס-גרינבאום: מימון ההכשרה הוא מאוד מוגבל לשעה או שעתיים של הכשרה, ולא על פי תכניות שניבנו על ידי בתי חולים ולא בהיקפים הנדרשים.

עידית גודס-גרינבאום: לגבי דברים שסייעות לא יכולות לעשות, אני אתן את רשות הדיבור לד"ר גביס מבית חולים תל השומר.

לידיה גביס: יש הבדל בין הפעולות החודרניות בגוף הילד שמבוצעות בתוך בית החולים ושבית החולים מכשיר אחר כך את ההורים לביצוע הפעולות בבית, לבין פעולות שנעשות על ידי אדם שהוכשר ב- 8-10 שעות בלי שום קריטריונים בסיסיים לכניסתו לתפקיד.

לידיה גביס: למעשה ההורים מעבירים לו אפוטרופסות לגבי ביצוע פעולות חודרניות בגוף הילד.

לידיה גביס: בסעיף 7 מוזכר העניין של הפרשות, שהן פעולות שמסכנות חיים וכרוכות בפרוצדורות שדורשות התערבות מיידית וחודרנית כדוגמת היציאה של הצנרת, החייאה וכדומה.

לידיה גביס: העובדה שההורים יכולים לעשות את זה בבית, במסגרת האפוטרופסות על הילד, זה לא אומר שסייעת שקיבלה הכשרה כזאת או אחרת, גם יכולה לקבל את ההסמכה לעשות פעולות אלה, כשהיא לא נמצאת בהשגחה רפואית מתמדת.

מיכל וייל: למיטב ידיעתי, הילד שבו מדובר בבג"צ, מטופל על ידי סייעת בדרכי האוכטוסומי?

מיכל וייל: נכון?

לידיה גביס: בית החולים הקצה תקן של אחות על חשבון בית החולים.

לידיה גביס: יש סייעת שעושה את הפעולות.

מיכל וייל: לא להטעות את הוועדה.

מיכל וייל: בפועל, בתל השומר יש מעון יום שיקומי שאת אחראית עליו.

מיכל וייל: מי שעושה את הפעילויות הספציפיות בדרכי האוסטמי של הילד, שבעקבותיו היה הבג"צ, זאת סייעת ולא אחות.

עידית גודס-גרינבאום: בנוכחות מתמדת של אחות.

אברהם רביץ: אני רוצה לשאול שאלה ספציפית את עידית.

אברהם רביץ: כאן נאמרו דברים מאוד קשים ומזעזעים.

אברהם רביץ: אני רוצה לדעת, מהניסיון, היתה כבר טרגדיה בגלל שהיתה סייעת?

עידית גודס-גרינבאום: יש טרגדיות כל הזמן.

עידית גודס-גרינבאום: מה שקורה הוא, שהמעונות האלה הם כל כך אחראיים שהם עושים שנור ובית החולים תורם להם רופא ואחות.

עידית גודס-גרינבאום: יש כאן על שירותים שמגיעים לילד על פי חוק זה.

עידית גודס-גרינבאום: כשהולך מנהל מכון ומבקש טובות מבית החולים, שבמקרה הוא יושב בקרבו, שיקצו לו שעות רופא או שעות אחות, זה לא המצב הראוי.

עידית גודס-גרינבאום: זה שבמצב היום יש אי נוחות כל כך גדולה בשטח, שמגייסים מקורות מימון משם ומשם - - -

אברהם רביץ: אבל אם בסוף היום הרופאים מוכנים לעשות את זה - - -

עידית גודס-גרינבאום: אדוני, לפני שהיה חוק המעונות השיקומיים, היו 20 מעונות שפעלו מטוב ליבה של יהדות ארצות הברית.

עידית גודס-גרינבאום: אפשר לעשות הרבה דברים, אבל אם יש חוק שקובע איזה שירותי המדינה צריכה לתת, זה צריך להיות מוסדר בחוק, ולא לסמוך על טובות שמקבלים מכל מיני גורמים.

מיכל וייל: אני אחראית על יישום חוק מעונות שיקומיים במשרד הבריאות.

מיכל וייל: יש כאן פורום ארגונים שאני מאוד מכבדת אותו ואת דעתו המקצועית.

מיכל וייל: אבל יש עוד מעונות שלא באים לידי ביטוי בתוך הפורום.

עידית גודס-גרינבאום: כולם באים לידי ביטוי.

מיכל וייל: הדעה שמובאת כאן היא דעה של בתי חולים.

מיכל וייל: ילדים עם טרכאוסטומי, משולבים באשדוד, באום אל פאחם, שאלה מעונות יום רגילים והילדים שם אינם בליווי אחות ולא בתוספת של תקציבים אחרים.

מיכל וייל: הם מסתדרים בסדר גמור.

עידית גודס-גרינבאום: יש אי נחת מאוד גדולה מהמצב הזה.

מיכל וייל: יכולה להיות אי נחת גם מהרבה דברים אחרים.

מיכל וייל: אנחנו מדברים כאן מבחינה מקצועית, מבחינת כיסוי מתאים.

מיכל וייל: טרגדיות לא היו במסגרת המעונות.

מיכל וייל: אני מבקשת לציין את זה.

מיכל וייל: יש פטירות בבתי חולים וגם בבית, לצערנו, כי מדובר במקרים קשים.

מיכל וייל: אבל בתוך המעון, אי אפשר להגיד שבגלל נהלים מסוימים או בגלל פחות כוח אדם שהוקצה במסגרת החוק, היו טרגדיות.

מיכל וייל: אז אני מבקשת שלא להטעות את הוועדה.

מיכל וייל: אני רוצה לציין שאנחנו כן מרגישים נוח עם הנהלים שבנינו.

נועה וגנר: רציתי לשאול לגבי הכשירות של הסייעת לבצע פעולות.

נועה וגנר: אם אלה פעולות רפואיות ולא פעולות של סיעוד, לכאורה פקודת הרופאים מחייבת שהעיסוק הרפואי ייעשה על ידי רופא.

טליה אגמון: אנחנו כל שבוע חוזרים לאותו דבר.

נועה וגנר: סעיף 59, לפקודת הרופאים אומר שהמנהל רשאי לפטור מהוראות הפקודה או אנשים שמועסקים כאחים או אחיות כעוזרים, במרפאות או בבתי חולים.

נועה וגנר: האפשרות האחרת היא האפשרות של אח או אחות לבצע את הפעולות בבית החולה.

נועה וגנר: אז אנחנו מדברים פה על שני מצבים שאם אנחנו לא אומרים שהמעון הוא מרפאה, ואנחנו מדברים על אח ואחות, אז אנחנו לא מדברים על אדם אחר שיכול לבצע את הפעולות האלה באותו מקום.

נועה וגנר: אם אני מבינה נכון, אם הפעולות החריגות לא ניתנה הרשאה לאנשים אחרים לעשות אותם בתקנות מכוח ההוראה הזאת, אז לכאורה את הפעולות הרפואיות האלה צריך לעשות רופא ובכלל אנחנו נמצאים פה בשטח אפור.

נועה וגנר: אבקש הבהרה של משרד הבריאות לנושא הזה.

טליה אגמון: בפקודת הרופאים יש הגדרה מה זה העיסוק הרפואי.

טליה אגמון: יש התייחסות לפעולות רפואיות שנעשות במסגרת בית החולים.

טליה אגמון: לגבי מסגרת של בית חולים עשו תקנות מיוחדות כדי לאפשר לאחיות לעשות כל מיני פעולות שאמורים לעשות הרופאים.

טליה אגמון: הסיטואציה שבה אנחנו נמצאים היא סיטואציה של ליווי של פעולות שהן פעולות סיעודיות בסיסיות, שהן לא פעולה של רופא, שצריך להסמיך מישהו במיוחד לעשות אותן.

טליה אגמון: אלה פעולות שנעשות על ידי אותם מטפלים.

טליה אגמון: עושים אותם עובדים זרים, עושות אותן סייעות בכל מיני מסגרות, בבתים של אנשים וגם במעונות של אנשים יותר מבוגרים.

טליה אגמון: אני לא רואה הבדל, ולא צריך להיות הבדל בכשירויות ובהכשרה של אנשים שעושים את הפעולות האלה בפעוטות, לבין ההכשרה המשפטית הנדרשת לפעולות שעושים אותם במסגרת של נכים יותר מבוגרים.

טליה אגמון: ההדרכה היא ספציפית לאותו ילד, יש נוהל שמסדיר את זה.

טליה אגמון: הנוהל קובע מה צריך הרופא המטפל, שמכיר את הילד, להדריך את המטפלת הספציפית על אותו ילד, איך לעשות את הפעולות בילד הספציפי הזה, ועל זה היא תקבל אישור.

טליה אגמון: אני לא חושבת שזה דבר שמצריך לעשות תקנות מיוחדות בשבילו.

נועה וגנר: בעצם את אומרת שמדובר בפעולות סיעודיות ולא בפעולות רפואיות?

טליה אגמון: פר נכה ספציפי.

טליה אגמון: משרד הבריאות לא נותן לאנשים האלה אישור לעשות את הפעולות האלה בכל אדם שהם רוצים.

טליה אגמון: הם צריכים לקבל הדרכה ספציפית על אותו ילד.

טליה אגמון: האישור הספציפי על אותו ילד הוא זה שתופס כאן והוא זה שמשמעותי מבחינת הבטיחות של הילד ומבחינת הטיפול בו.

אברהם רביץ: אנחנו נמצאים, שוב פעם כ"ליימנים" בפני עולם הרפואה.

אברהם רביץ: מישהו יבוא ויאמר שזה שייך לפקודת הרופאים ולא יכול לעשות את זה אדם שלא הוכשר לכך, על פי חוק פקודת הרופאים.

אברהם רביץ: את זה את מייצגת.

אברהם רביץ: ואתם, משרד הבריאות, שאתם האחראים על ביצוע החוק, משחררים ואומרים שכל אדם יכול לעשות את זה לאחר קורס כזה או אחר.

אברהם רביץ: כשיש ספק פיקוח נפש, אני מחמיר.

אברהם רביץ: מכיוון שאתם האחראים לכך, אני מבקש שבאופן הכי מוסמך, לא בדרך אגב של תקנות, תודיעו לנו בכתב, מטעם משרד הבריאות, שבזה אתם קובעים שזה לא כלול בפקודת הרופאים.

אברהם רביץ: אני מבקש לכתוב לנו שזאת לא פעולה רפואית.

אברהם רביץ: אם לא תגישו לנו נייר כזה אני כבר מודיע לכם שאנחנו נכניס את זה לפעולות מורכבות שדורשות אחות.

אברהם רביץ: אנחנו לא ניקח אחריות על הדבר הזה.

אברהם רביץ: לא בשביל זה הוועדה קיימת בכלל.

לידיה גביס: לפני שנתיים, מכורח הבג"צ, נערכנו לקבלת ילד עם מורכבות רפואית.

לידיה גביס: הדבר היה כרוך בהעברת תקציבים ובהיערכות מצד בית החולים ותמיכת בית החולים.

לידיה גביס: יש שני רבדים של פעולות שצריכות להיות מבוצעות בילדים מורכבים.

לידיה גביס: יש פעולות שכרוכות בניקיון ובהפרשות וכדומה ויש רובד נוסף של מצבי חירום, שלהם מוסמכים רק רופא או אחות לבצע פעולות אלה, כמו החלפת צנרת.

לידיה גביס: מבחינתי 7 ו-8 נכנס בשניהם.

לידיה גביס: יש ביום יום הרבה פעולות שכרוכות בצנרת.

לידיה גביס: מצד שני, יש פעולות הרבה יותר מורכבות שצריכות להתבצע על ידי מישהו המוסמך לכך, כשבתוך בית החולים זה רק אחות מוסמכת.

לידיה גביס: אני רוצה להתריע ולומר שזה שלא קרה כלום עד עכשיו, אז הכל בסדר.

לידיה גביס: מתוך הניסיון שלנו בחודשיים האחרונים, מידי שבוע היה אירוע חמור שדרש החייאה והעברה למיון.

לידיה גביס: כל שבוע היה אירוע כזה במעון שלנו.

לידיה גביס: אני מאוד שמחה שזה לא קורה במעונות בקהילה - - -

אברהם רביץ: תפנו למשרד הבריאות עם הממצאים שלכם.

רויטל אקילוב: אני אמא לילדה נכה בת 3 שזקוקה לטיפולים האלה.

רויטל אקילוב: נכון שכל אמא יודעת לעשות את הפעולות האלה.

רויטל אקילוב: לאורך 3 השנים האלה הפכתי להיות רופא טוב בשבילה יותר מאשר כל הרופאים.

רויטל אקילוב: אבל אמא שאמורה לבצע את הפעולות האלה בזמן חירום - - -

אברהם רביץ: היא לא נמצאת שם.

אברהם רביץ: ואחות תמיד יודעת?

רויטל אקטיב: אני מאמינה שכן, אני מקווה שכן.

רויטל אקטיב: לא הייתי רוצה שייווצר תקדים וילד יאבד את החיים שלו ואנחנו נסתכל אחורה ולא נגיד שעשינו את כל מה שיכולנו לעשות.

אברהם רביץ: אנחנו סיכמנו את הנושא הזה.

אברהם רביץ: משרד הבריאות צריך - - -

עידית גודס-גרינבאום: זה לא תמצית הנושא.

עידית גודס-גרינבאום: תמצית הנושא היא לא רק פקודת הרופאים.

עידית גודס-גרינבאום: הרי במסגרות החינוך המיוחד, כשהילד מסיים את המעון לחינוך מיוחד, מוקצים שעות רופא ושעות אחות למסגרות מעין זה.

עידית גודס-גרינבאום: אנחנו כאן דנים לא רק בשאלה של הכיסוי, האם פקודת הרופאים כן מכסה או לא מכסה, שזאת נקודה חשובה.

עידית גודס-גרינבאום: חלק גדול מהדיון הוא בשאלה איזה סוגים של שירותים צריכים להיות במעונות.

אברהם רביץ: הם טוענים שסייעת מספיקה.

עידית גודס-גרינבאום: אבל אנחנו רואים שבמעונות האלה יש החייאות כעניין שבשגרה.

אברהם רביץ: אבל אנחנו לא עוסקים עכשיו בהחייאה.

אברהם רביץ: אז אני קובע שאת הסעיף הזה סיימנו את הסעיף הזה בכפוף למכתב שביקשנו.

אברהם רביץ: בישיבה הבאה אני רוצה שיהיה מכתב שיספק אותנו.

אברהם רביץ: אם הוא יספק, נעשה כמו שאתם אומרים.

אברהם רביץ: אם לא, נעשה כמו שהם אומרים.

אדי וייס: אני רוצה לדבר על נושא קצת אחר.

אדי וייס: בתחילת הדיונים דילגנו על ההגדרות ואמרנו שנדון בהן בהמשך.

אדי וייס: ומאחר וכבר התחלנו לדון בנושא של פעוטות עם צרכים רפואיים מיוחדים או מורכבים, הוצע להכניס את המילה "לרבות".

אדי וייס: לצערי אין פה נציג של משרד האוצר אבל אני יודע שגם אנשי המקצוע וגם ממשרד האוצר התנגדו לתוספת.

אברהם רביץ: אם הם לא באו סימן שהם מסכימים.

חנן פריצקי: צריכים לעשות רשימה סגורה.

חנן פריצקי: אם יש חושבים שיש מקרים אחרים, נעלה אותם ונדון בהם.

ג'ודי וסרמן: זה בדיוק מאפשר לוועדה ולמשרד הבריאות לבחון מקרים נוספים ולתת להם טיפול של אחות או סייעת.

ג'ודי וסרמן: ברגע שהרשימה סגורה ומגיע ילד עם תופעה או עם מחלה שלא מנויה כאן, אין אפשרות למשרד הבריאות להפעיל שיקול דעת.

ג'ודי וסרמן: זה בדיוק מאפשר שיקול דעת למקרה ספציפי שיהיה בעתיד.

ג'ודי וסרמן: אם הרשימה סגורה זה לא מאפשר שיקול דעת.

מיכל וייל: ועדת השמה היא לא סמכות - - -

אברהם רביץ: יש לנו את סעיף 10.

אברהם רביץ: באמת רציתי לשאול מה עושה ועדת השמה.

מיכל וייל: מבחינתנו זאת לא סמכות לקבוע.

ג'ודי וסרמן: אז הם יתייעצו עם בעל מקצוע ממשרד הבריאות.

אברהם רביץ: לאחר התייעצות עם משרד הבריאות.

מיכל וייל: לא בטוח שילדים כאלה צריכים השגחה נפרדת.

אברהם רביץ: יכול להיות שלא.

אברהם רביץ: יתייעצו איתכם ותגידו שלא.

מיכל וייל: אז בשביל זה מקרים כאלה הובאו לשיקול דעת של משרד הבריאות.

אברהם רביץ: גברתי, אנחנו רוצים לפשט את הדברים.

אברהם רביץ: אנחנו רואים את החיים בעצמם.

מיכל וייל: ועדת השמה רואה רק את האזור שלה, היא לא רואה את כל הצרכים.

אברהם רביץ: הוא לא צריך לראות את כל הצרכים, הוא רואה שהילד הזה שייך למעונות המורכבים, זה הכל.

אברהם רביץ: אם יש לו ספק, הוא מתייעץ עם משרד הבריאות.

מיכל וייל: זה לא יכול להיות בסמכות שלו לקבוע.

מיכל וייל: להכניס ילד לקריטריון כזה אומר תוספת משמעותית של תקציב.

מיכל וייל: זה לא בסמכות של ועדת השמה.

אדי וייס: נכון.

אדי וייס: פה אנחנו מדברים על יצירת הזכאות.

אברהם רביץ: אז איך אנחנו מטפלים במצבים הרפואיים המורכבים?

מיכל וייל: להעביר לשיקול דעת של משרד הבריאות.

אברהם רביץ: אז למה צריך בכלל תקנות?

אברהם רביץ: נעשה הכל שיקול דעת של משרד הבריאות.

אדי וייס: משרד הבריאות לא רוצה שייפתחו קטגוריות נוספות.

אדי וייס: אם יובאו מקרים חדשים, הם מוכנים לשקול להוסיף.

אדי וייס: בהמשך, אם יהיה צורך, אפשר יהיה להוסיף לתקנות.

אברהם רביץ: רבותי, אסור להשאיר את זה כך כי אם השיקול היחיד שלכם יהיה כסף, התשובה הבג"צית האופיינית תהיה, שתחלקו את כל הכסף בשווה לכולם ותורידו מאחרים.

אברהם רביץ: לכן, אסור שזה יהיה השיקול היחיד.

אברהם רביץ: אני מסכים למשרד הבריאות תהיה אמירה מבחינה מקצועית, אבל אם הוא שייך לקטגוריה של ילד מורכב ומשום מה לא חזינו היום את שם המחלה שלו, אז נגיד שהוא לא שייך?

מיכל וייל: אין לי בעיה עם זה, אבל משרד הבריאות הוא זה שיקבע.

ג'ודי וסרמן: אני מציעה שבפסקה 10 ייכתב כך: "מצבים רפואיים מורכבים נוספים שנקבעו בידי משרד הבריאות ושיפורסמו ברשומות".

עידית גודס-גרינבאום: השאלה, האם הילד יצטרך לחכות עד שזה יתפרסם ברשומות?

עידית גודס-גרינבאום: לדעתי זה מיותר.

ג'ודי וסרמן: אנחנו רוצים להביא לידיעת כלל הציבור שיש מחלות נוספות.

עידית גודס-גרינבאום: אנחנו יודעים כמה זמן אורכים הדברים האלה, וייקח הרבה זמן עד שזה יתפרסם ברשומות.

נועה וגנר: הזמן שחולף מההחלטה עד הפרסום הוא לא כל כך ארוך.

עידית גודס-גרינבאום: לא כך אני מכירה את התהליכים.

ג'ודי וסרמן: אם זה לא צריך לעבור אישור של גורמים נוספים, זה עניין של יומיים שלושה.

עידית גודס-גרינבאום: גם כך, התהליך לאישור כוח אדם אורך כמה חודשים, לא כך הדברים עובדים בשטח.

עידית גודס-גרינבאום: אפשר לעשות סעיף נפרד, שמצב שאושר - - -

אברהם רביץ: שיפורסם ברשומות אבל לא להתלות אחד בשני.

אברהם רביץ: נמשיך הלאה.

אריקה וסר: "פעוט בעל צרכים רפואיים מיוחדים, לרבות פעוט עם מוגבלות הזקוק מידי יום לטיפול בתחומים המפורטים להלן: 1.

אריקה וסר: האכלה דרך גסטרוסטומיה; 2.

אריקה וסר: מתן חמצן; 3.

אריקה וסר: צינתור לכיס השתן; 4.

אריקה וסר: ביצוע חוקן; 5.

אריקה וסר: מתן תרופה בידי סייעת על פי הוראת רופא ובהרשאת האחראי, לגבי תרופות שנתינתן אינה דורשת הפעלת שיקול דעת רפואי או שינוי מינון עקב מצב רפואי בלתי יציב; 6.

אריקה וסר: מצבים רפואיים מיוחדים נוספים שנקבעו בידי ועדת ההשמה.

אריקה וסר: "

יעקב מרגי: אז זה גם כאן.

מיכל וייל: אני רק רוצה להזכיר, הנושא של המצבים המיוחדים, מבחינתנו 7 ו-8 של הסעיף הקודם צריכים לעבור לכאן.

ג'ודי וסרמן: זאת אותה סוגיה.

אברהם רביץ: את יודעת שזאת קוסמטיקה ופסיכולוגיה איפה מוצאים את זה.

אברהם רביץ: הרי בכל מקרה מחכים לחוות הדעת, אז מה אכפת לך איפה זה?

ג'ודי וסרמן: הנושא של פסקאות 7 ו-8 בסעיף הקודם נשארים פתוחים, כך שעם קבלת חוות הוועדה תחליט.

ג'ודי וסרמן: נעבור להגדרה של פעוט עם אוטיזם בעמ' 3.

אריקה וסר: "פעוט עם אוטיזם" – פעוט הסובל מאוטיזם או מפסיכוזה וכן ילד במצב פסיכיאטרי-התנהגותי דומה לליקויים האמורים".

עידית גודס-גרינבאום: זה העתק של הגדרת הביטוח הלאומי.

אדי וייס: אני אסביר.

אדי וייס: הזכאות, על פי החוק הזה, נקבעת על פי שני קריטריונים, או שהילד הוכר כילד עם פיגור שכלי על ידי ועדת אבחון, או שהוא זכאי לקצבת נכות לפי חוק קצבת הביטוח הלאומי.

אדי וייס: לגבי ילדים עם אוטיזם, הגדרה של ילד שזכאי לקצבת נכות, זאת ההגדרה הזאת.

אדי וייס: פשוט העתיקו את זה מההגדרות של הביטוח הלאומי וזה מקובל עלינו.

אריקה וסר: עמ' 11 סעיף ה'.

אריקה וסר: "בנוסף לאמור בסעיפים קטנים (א) עד (ד), מעון יהיה רשאי לספק לפעוט עם מוגבלות שירותים וטיפולים נוספים מעבר לאלו שבסל השירותים, בכפוף לאישור הממונה.

אריקה וסר: מוצע שבתקנות מעונות יום שיקומיים (השתתפות בהוצאות של מי שחייב במזונותיו של הפעוט עם מוגבלות), התשס"ו-2006, תתווסף הסכמת האחראי על הפעוט לטיפול הנוסף).

אריקה וסר: "

אברהם רביץ: את יכולה להסביר את הבעיה?

עידית גודס-גרינבאום: כן.

עידית גודס-גרינבאום: מעבר לסל הבסיסי שניתן במעונות היום השיקומיים, ישנם מעונות שיש באפשרותם לספק לילדים טיפול נוספים שמאוד תורמים להתפתחותם כמו טיפולי הידרותראפיה, חדר גרייה רב חושי, טיפול במוסיקה, בעלי חיים וסוגים שונים של טיפולים.

עידית גודס-גרינבאום: יושבים כאן נציגי הורים של ילדים, שמאוד מעוניינים בטיפולים הללו.

עידית גודס-גרינבאום: משרד הרווחה ומשרד הבריאות, ב-3 שנים אחרונות, הנחו שלא לאפשר את הדבר ולשלול את רשיונם של המעונות שעושים כן.

אברהם רביץ: זה מזיק?

אברהם רביץ: אני ראיתי בריכת שחייה אצל עזר מציון.

מיכל וייל: משרד הבריאות לא שלל באף מקום.

אברהם רביץ: כנראה שבאיזה מקום יש ריח הכסף.

חנן פריצקי: הסיפור מאוד מורכב.

חנן פריצקי: גם משרדי הממשלה ומשרד הרווחה מאוד מתלבטים בעניין.

חנן פריצקי: מצד אחד, אני מסכים שיש פלטפורמה שבה אפשר לספק שירותים נוספים ומעונות שיכולים לספק שירותים נוספים כמו הידרותראפיה וכו', היינו צריכים לחשוב שהדבר מבורך.

חנן פריצקי: ברם, אולם, יש כמה בעיות.

חנן פריצקי: אל"ף, עניין השוויוניות בין מעון זה למעון אחר.

אברהם רביץ: כמו נסיעות לחופשה של ילדים בבתי ספר.

חנן פריצקי: דווקא החוק הזה גרם לכך שהשירות הזה הוא שירות אוניברסאלי, אחיד, עם סל שירותים מאוד מוגדר, מאוד מובנה, לכאורה די עשיר.

אברהם רביץ: הולך להיות כאן ויכוח פילוסופי.

חנן פריצקי: אמרתי שגם לנו אין עמדה חד משמעית כי צפויים כאן הרבה בעיות.

חנן פריצקי: למשל, במעון שיש בו 10 ילדים מחליטים על טיפול מסוים.

חנן פריצקי: ההורים של 8 ילדים מאוד רוצים את הטיפול ושני הורים מתנגדים.

חנן פריצקי: עושים אותו?

חנן פריצקי: לא עושים אותו?

חנן פריצקי: גובים תשלום מה-8 האלו?

חנן פריצקי: זה שירות שניתן במסגרת סל השירותים?

חנן פריצקי: מעבר לסל השירותים?

חנן פריצקי: לפני או אחרי שעות הפעילות?

חנן פריצקי: יש כאן הרבה שאלות מורכבות שיכולות לגרום לאפליה לכאורה גם בין מעונות וגם בתוך המעונות הספציפיים האלה.

חנן פריצקי: לכן העסק הזה מאוד מורכב.

אברהם רביץ: בכל מקרה, אנחנו בעד קידמה.

אברהם רביץ: אנחנו צריכים למצוא איך בכל זאת מאפשרים התקדמות בעניין.

אברהם רביץ: אתה יודע שבסופו של יום, השאיפה שלנו היא שכל המעונות יתיישרו עם הטוב ביותר.

אברהם רביץ: כמובן שהשאלה כספית אבל צריכים לראות מה עושים כאן.

אברהם רביץ: המוטיבציה שלנו היא לחשוב באופן חיובי איך כן אפשר לעשות שזה לא יפגע בהרגשת השוויוניות של ילדים.

אברהם רביץ: אי אפשר לחייב טיפול כזה, אבל יש ילדים שלא יכולים לשלם.

אברהם רביץ: צריכים להסתכל על זה ממבט מעוף הציפור.

נעמה מזור: יש בעיה של פיקוח על אותם שירותים.

אדי וייס: ממה שאמרו אנשי המקצוע, ברור שזה נושא מורכב.

אדי וייס: אני לא בטוח שזה מתאים כרגע לתקנות כי כרגע אנחנו מדברים על הסל ופה מדברים על דברים שהם מעבר לסל.

חנן פריצקי: על פניו אנחנו לא שוללים באופן מוחלט אבל צריכים לראות איך עושים את זה.

חנן פריצקי: אולי צריך להפריד את הדיון.

אברהם רביץ: עד לבית המרזח גם צריכים לשתות כוסית.

אברהם רביץ: אז עד שיהיה דיון, בינתיים אתם תעשו צרות לאלה שיש להם את הבריכות ושילמו הון תועפות.

אברהם רביץ: הייתי במוסד ליד באר שבע, זה משהו יוצא מן הכלל.

אברהם רביץ: אז מה?

אברהם רביץ: יגידו לתורם מלוס אנג'לס שמחכים עד שהוועדה תאשר.

אברהם רביץ: עוד מעט נמצא את הדרך.

טליה אגמון: אחת הבעיות היא שיש יום מוגבל במעון יש טיפולים שחייבים לתת.

טליה אגמון: לא סגרנו מעונות אבל היו מקרים שבהם התערבנו כאשר חשבנו שהסל הבסיסי לא יינתן.

אברהם רביץ: הטענה שאת טוענת היא חשובה ביותר.

אברהם רביץ: אם מורידים מהליבה מה הועילו חכמים בתקנתם?

אברהם רביץ: בוודאי שהדבר הזה אסור שהוא ייעשה על חשבון מה שהוא באמת צריך.

שלמה אליישר: זה נרמז לך בקונטקסט של הפיקוח.

אביבית אהרונוף: השאיפה צריכה להיות שהדברים האלה יינתנו על ידי המדינה וכך תיפתר בעיית השוויון.

אביבית אהרונוף: בנקודה זאת אפשר ללמוד ממשרד החינוך שאימץ את תכנית התל"ן, שזאת תכנית לימודים נוספת.

אביבית אהרונוף: יש פרוצדורה שקבועה בתקנות, שמצריכה את הסכמת ההורים ואת אישור המפקח.

אביבית אהרונוף: יש הליך שבסופו מאושר התל"ן.

אביבית אהרונוף: אגב, גם הוא קבוע בסכום מירבי שמשרד החינוך קובע.

אביבית אהרונוף: אם ניקח את המודל הזה ונמצא סידור גם לאלה שאין להם לשלם, אולי יש לזה מקום.

מרגלית תירוש: אני מנכ"לית אלו"ט.

מרגלית תירוש: זאת עמותת הורים ומשרד החינוך ומשרד הבריאות יודעים את עמדתנו.

מרגלית תירוש: מטרתנו כעמותת הורים היא כן לגבות כסף מההורים.

מרגלית תירוש: זה נכון שהורה ייקח אחריות לילדו, כמדיניות.

מרגלית תירוש: הורה לילד רגיל משלם פי כמה מאשר הורה לילד מיוחד.

מרגלית תירוש: אני לא אומרת שצריך להביא את זה לקיצוניות אחרות כי למשפחות האלה יש הוצאות אחרות, אבל כן צריך לקחת אחריות.

מרגלית תירוש: ברור לנו שסל השירותים לא מספק את כל מה שצריך מכל הבחינות, לא מבחינת מחירים ולא מבחינת כלל הצרכים שההורים רוצים לתת לילדים.

מרגלית תירוש: חבל למשוך לכיוון המכנה המשותף הנמוך.

מרגלית תירוש: יש הצעה שאנחנו כעמותות, ניקח על עצמנו לסבסד את העניים.

מרגלית תירוש: אין לנו בעיה עם העניים.

מרגלית תירוש: להפך, את העני נראה כהורה ששילם הכי הרבה ואנחנו ניקח על עצמנו לסבסד אותו.

מרגלית תירוש: זאת לא בעיה ובעניין הזה גם עם ישראל וגם העם בתפוצות ליבו רחב.

מרגלית תירוש: הבעיה היא שבטווח בין הורים שיכולים לבין הורים שלא יכולים את אותם הורים שלא רוצים.

מרגלית תירוש: ביקשנו שיתנו לנו לעשות את העבודה ולמשוך למעלה.

אבי ביטון: אני אבא לילדה עם תסמונת דאון.

אבי ביטון: הילדה שלנו נמצאת באיזי שפירא ובחרנו את המקום בהתאם לשירותים שהם נותנים.

אבי ביטון: אם לא היה שם את הטיפול של ההידרותראפיה, לא היינו שמים אותה שם.

אבי ביטון: זה אחד הדברים שרצינו בשבילה.

אבי ביטון: זה מאוד מפתח את הילד ואנחנו רואים תוצאות.

אבי ביטון: כשהתקבלנו לבית איזי שפירא אמרו לנו שאם אנחנו צריכים עזרה כלכלית למימון הטיפול הם יעזרו לנו כלכלית.

אבי ביטון: ברוך השם אנחנו לא צריכים, אבל אם היה צורך, הם היו עוזרים לנו במימון.

אבי ביטון: אני חושב שיש פיתרון למשפחות העניות.

אבי ביטון: בקבוצה של הבת שלי אני יודע שכולם מקבלים את הטיפול הזה ואין בעיה.

אבי ביטון: זה מופעל בצורה כזאת שמוציאים שני ילדים מהקבוצה ומחזירים אותם.

אבי ביטון: הילד לא ירגיש מקופח, אם ההורה יבחר מבחירה שלו שלא לקבל את הטיפול.

אברהם רביץ: יש אפשרות שזה על חשבון דברים אחרים?

אבי ביטון: בשום אופן לא, וגם אם זה על חשבון על דברים אחרים, אני מעדיף שהיא תקבל את הטיפולים האלה ולא את הטיפולים האחרים, למרות שלא בזה מדובר.

אבי ביטון: יש שתי אלטרנטיבות אנחנו נוכל לבחור, או להוסיף עוד הוצאה של אלפי שקלים בחודש ולקחת אותה בשעות אחר הצהריים ולהרוס לנו את כל המשפחה.

אבי ביטון: שנה שעברה אשתי עשתה את זה וזה פשוט היה קשה מאוד.

רויטל אקילוב: אמרת שאנחנו רוצים להגיע לרף הגבוה ולא ללכת אחורה.

רויטל אקילוב: בעצם אתם מעמידים פה מכשולים בפני הורים שרוצים לתת.

רויטל אקילוב: הילדה שלי בת 3 והיא לא מדברת ולא הולכת.

רויטל אקילוב: היא לא מוגדרת, היא עדיין לא מאוזנת עם פרכוסים.

רויטל אקילוב: אם יערימו עלי את הקשיים כדי לתת לה את מה שאני יכולה לתת לה, היא לא תגיע לצרכים הבסיסיים שאולי היא יכולה להגיע אליהם.

אברהם רביץ: מאיפה את יודעת שהידרותראפיה תעזור לה?

רויטל אקילוב: הוסיפו לה שעת בריכה בגלל שהיא היתה ילדה שמסוגרת בעצמה והיא התחילה לצלול.

רויטל אקילוב: אני לא מדברת ספציפית על הטיפול הזה, אני מדברת על כלל הטיפולים שההורים רוצים לתת לילדים שלהם.

רויטל אקילוב: אני חושב שצריך לאפשר להורים ולתת להם את מירב העזרה כי רק ההורים הם אלה שיתנו את הכוח לילדים.

רויטל אקילוב: אנחנו בחרנו שלא לנטוש את הילדים האלה.

רויטל אקילוב: אלה ילדים שלנו שאנחנו מגדלים אותם.

רויטל אקילוב: אם לא תעזרו לנו, בסופו של דבר הם יהפכו נטל גם עלינו וגם על המדינה.

יעל גולד: אני מנכ"לית עמותת מיח"א לילדים כבדי שמיעה.

יעל גולד: הסל נותן מענה רק בחלקו.

יעל גולד: אצלנו הנושאים של טיפולים במוסיקה וטיפול בגרייה הם מאוד משמעותיים.

יעל גולד: בלי הטיפולים האלה הילד מגיע לשלב מאוד מסוים ולא מתקדם יותר, אז לא עשינו בזה שום דבר.

יעל גולד: אם אנחנו רוצים לשמר בינוניות אז זה בסדר.

יעל גולד: אפשר לראות שיש טיפולים שמקדמים קדימה, אז למה לעצור את זה?

אברהם רביץ: נדמה לי שאתם מקבלים מוסיקה בתוך הסל.

יעל גולד: לא, אנחנו לא מקבלים.

מיכל וייל: אני לא רוצה להיכנס לדברים פרטיים אבל מיח"א נכנסת לשירותים בסיסיים שלא ניתנים כסל מלא בגלל שלא מקבלים שם פיזיותרפיה והמעונות שם לא מחזיקים פיזיותרפיסטית, אפילו שזה בתוך הסל הבסיסי.

מיכל וייל: לכן, מבחינתנו, הטיפול במוסיקה הוא לא בנוסף, כי הסל הבסיסי לא מכוסה.

אברהם רביץ: מוסיקה זה טוב לחרשים.

יעל גולד: מכריחים אותנו לתת פיזיותרפיה.

מיכל וייל: הוא לא צריך לקבל פיזיותרפיה, אבל, אם היא נותנת שעת מוסיקה, מבחינתי זאת לא תוספת גדולה.

ג'ודי וסרמן: לכן היא כן יכולה לתת את הטיפול הנוסף?

מיכל וייל: אין לי התנגדות היא תיתן.

אברהם רביץ: אני אומר משהו ברמה האישית, יש לי ניסיון אישי בנושא הזה.

אברהם רביץ: מוסיקה זה טוב לחרשים.

אברהם רביץ: אני מגלה לכן סוד, אם אתן לא יודעות, בטהובן היה חירש.

נעמה מזור: יש כאן באמת שאלות פילוסופיות.

נעמה מזור: ראשית, משרד הבריאות לא שולל את כל הטיפולים האלה.

נעמה מזור: אנחנו מקבלים אותם בברכה גדולה רק שאנחנו רק לא אוהבים את התשלום.

נעמה מזור: יש הרבה עמותות שנותנות את זה חינם.

רויטל אקילוב: למה אתם לא משאירים את זה לשיקול הדעת של ההורים?

נעמה מזור: רוב הפניות אלינו היו בעניין ההידרותראפיה ואנחנו חזרנו ואמרנו שכאשר ההידרותראפיה ניתנת על ידי פיזיותראפיסט, היא בתוך הסל.

נעמה מזור: כלומר, הסל שלנו מבוסס על חוק הבריאות.

עידית גודס-גרינבאום: איך אפשר להשוות בין העלויות?

חנן פריצקי: יש הורים שמאוד רוצים, אבל יש גם הורים שלא רוצים.

חנן פריצקי: אנחנו צריכים להיות אחראים על כל ההורים.

חנן פריצקי: אני לא אמרתי שאנחנו נגד רק צריכים לראות איך עושים את זה.

רויטל אקילוב: רוב ההורים שלוקחים את אותם ילדים הביתה, שסוחבים אותם בגיל 16 על הכתפיים, ואולי זה מה שמצפה לי.

רויטל אקילוב: אני חושבת שצריך לעשות הכל כדי שהילד יקבל את הצרכים הבסיסיים, וזה ללכת על הרגליים שלו.

רויטל אקילוב: אם זה אומר היום, לשלם את הסכום הפעוט, כדי שהבת שלי אולי תלך על הרגליים שלה, אני מוכנה לעשות הכל.

רויטל אקילוב: בכל מעון יש טיפול בהורים.

רויטל אקילוב: אני מוכנה אישית לפנות לכל הורה והורה ולמצוא לו את העזרה הנדרשת.

רויטל אקילוב: אבל למנוע מילדים שאולי יש סיכוי שיילכו על הרגליים ויעשו את הדברים הבסיסיים, זה אומר ללכת למכנה המשותף הנמוך ביותר.

ציפי אדלשטיין: יש כאן חשדנות מצד המשרדים.

ציפי אדלשטיין: זאת טעות גסה מאוד לבסס את ההסדרים הבסיסיים על סמך החשדות או החששות.

ציפי אדלשטיין: צריך לטפל בכל חשש בנפרד.

ציפי אדלשטיין: צריך לקבוע את העיקרון שצריך לאפשר את הדבר הזה ובוודאי שצריך לקבוע הסדרים שיפתרו את הבעיה.

ציפי אדלשטיין: גם אנחנו, כמעונות, מודעים לבעיות ולנושא של הגבייה ושל הורים מיעוטי יכולת.

ציפי אדלשטיין: גם אנחנו ניסחנו תקנות בסיסיות, שבהחלט נותנים מענה רציני ומשמעותי ביותר לכל החששות שהועלו כאן.

ציפי אדלשטיין: גם בנושא הטיפול הבריאותי המקדם, שהוא תקציב של משרד הבריאות, לגבי 14 שעות טיפול שניתנים גם במעונות יום שיקומיים לילדים עם אוטיזם, לגבי גנים תקשורתיים יש הסדר עם משרד הבריאות שזה בהשתתפות הורים חודשית כאשר , באופן פרטני, להורים מיעוטי יכולת יהיו נהלים ספציפיים ויפטרו מתשלום את אותם הורים שהם מיעוטי יכולת.

ציפי אדלשטיין: ההסדר הזה עובד והוא עבד גם בעבר.

אדי וייס: גם אנחנו סבורים שהמצב מורכב.

אדי וייס: הסוגיה הזאת שייכת לא רק למעונות יום שיקומיים אלא לכלל המעונות של משרדינו.

אדי וייס: בעניין השתתפות הורים, צריך לזכור שההורה משתתף בעלות הסל, ואז בעצם מדברים על השתתפות נוספת.

אדי וייס: בנוסף, היו מקרים שבהם הכניסה למעון היתה מותנית בתשלום הנוסף הזה.

לילי אבירי: יש חוסר שוויוניות מאוד גדול בין מעונות למעונות.

חנן פריצקי: מערכת החינוך כל כך מושלמת עם החינוך האפור?

חנן פריצקי: לא כדאי ללמוד מהקטע של החינוך האפור והשירות האפור.

רויטל אקילוב: אבל למה לקחת אותם כדוגמה ולא ללכת בדרך נכונה יותר.

רויטל אקילוב: גם כשאני מכניסה ילד בריא לגן ומשלמת תשלום חודשי לגן, אני יכולה לבחור.

רויטל אקילוב: יש לי שתי ילדות בריאות ושילמתי עבור תוספות נוספות.

רויטל אקילוב: גם פה יש לי את הזכות לשלם תוספות.

רויטל אקילוב: מה שיקרה זה שתאלצו אותי להביא את הילדה שלי באופן פיזי, אחר הצהריים, לקבל את הטיפולים האלה.

רויטל אקילוב: זאת ילדה שקשה לסחוב אתה על הידיים כי היא שוקלת 15 קילו.

רויטל אקילוב: הרעיון הוא ללכת קדימה ולא אחורה.

מיכל וייל: אני אומרת שכמו שאת מבקשת מאיתנו, את יכולה להתגמש קצת ולקחת את הילדה אחר הצהריים.

רויטל אקילוב: לא, אחר הצהריים זה לסחוב את הבת שלי על חשבוני, על חשבון המשפחה.

רויטל אקילוב: זה יעלה לי 3,000 שקלים במקום 400 שקלים.

רויטל אקילוב: אולי תבואו ותבקרו יום אחד באיזי שפירא ותראו את הילדים האלה.

עידית גודס-גרינבאום: אפשר לתת להורה טופס זכויות שבו יהיה כתוב שזכותו שלא יגבו ממך סכומים נוספים, ללא אישורו, עד גבול כזה ואחר.

עידית גודס-גרינבאום: ההורה יקבל מכם את החלטת ועדת ההערכה ואת טופס הזכויות.

עידית גודס-גרינבאום: יהיה לו טלפון שלכם והוא יפנה אליכם.

מיכל וייל: את יודעת מה יקרה אם הוא יפנה?

מיכל וייל: הלוואי וכל המעונות היו נותנים את הכל.

מיכל וייל: אבל הם לא נותנים.

עידית גודס-גרינבאום: אם מעון לא נותן את מה שצריך אז תסגרי אותו.

קריאה: אני אם לילדה בבית איזי שפירא.

קריאה: הבת שלי לא מאובחנת ואין לה הגדרה.

קריאה: גם אנחנו נלחמנו חודשים ארוכים כדי להכניס אותה לבית אישי שפירא בגלל הטיפולים המשלימים.

קריאה: קודם כל אני שמחה שאנחנו מסכימים שצריכים לשאוף לרף הכי גבוה ולמכנה המשותף הכי גבוה.

קריאה: הלוואי שהמדינה תהיה זאת שתממן את כל הטיפולים האלה.

קריאה: אמנם הנטל הכספי עלינו הוא כבד אבל אנחנו עושים זאת בשמחה מתוך מטרה והשאיפה שהילדים יתפקדו כמה שיותר.

קריאה: הבת שלי לא הולכת, לא יושבת לבד.

קריאה: התפקוד שלה הוא כמו של ילדה בשנה.

קריאה: מה שמעלה במיידי את רמת התפקוד שלה זה ההידרותראפיה, חדר המוסיקה וכמובן חדר החושים.

קריאה: אני מזמינה את כולם לבקר בבית איזי שפירא ולראות איך זה מתנהל.

לידיה גביס: ההיבט השוויוני הוא נכון גם לגבי הצד התקציבי.

לידיה גביס: מהפן הרפואי המטרה היא להתאים את הצרכים לילד.

לידיה גביס: הצרכים מותאמים למה שהילד זקוק.

לידיה גביס: מהבחינה הזאת החוק הזה מצוין.

לידיה גביס: מבחינת כלל הילדים, הסל בכללותו הוא מה שמקדם את הילדים ולא טיפול ספציפי כזה או אחר.

לידיה גביס: צריך שיהיה שיקול דעת של משרד הבריאות להחליף בקבוצות מסוימות או בתסמונות מסוימות, טיפול כזה בטיפול אחר מקדם.

לידיה גביס: הפן השני הוא החלק הנוסף של הטיפולים הנוספים שהם לא בסל.

לידיה גביס: האם הם בכלל צריכים להיות והמימון שלהם.

לידיה גביס: אם הם צריכים להיות צריך להשאיר לשיקול מנהל המעון, מכון ההתפתחות ומשרד הבריאות, שיחליטו האם הטיפול הזה מקדם את הילדים הספציפיים.

לידיה גביס: בפן התקציבי צריך לדון בצורה נפרדת האם אפשר לתקצב את הטיפול הנוסף הזה.

אברהם רביץ: נתחיל באופן חיובי.

אברהם רביץ: לא יישללו רישיונות ממוסדות שנותנים טיפול נוסף כמו הידרותראפיה וכן הלאה.

אברהם רביץ: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שבסיס השוויוניות יתקיים.

אברהם רביץ: אני מאוד מתרגש כשאני שומע מההורים שהם ידאגו לשוויוניות ומי שאיננו יכול שגם הוא ישתתף בכל השיעורים האלה.

אברהם רביץ: איך נכתוב את זה, זאת בעיה משפטית, אנחנו ננסח את הדבר הזה.

ג'ודי וסרמן: אני מציעה שיהיה רשום: "ובתנאי שכלל הילדים במעון, שהוריהם מעוניינים, יוכלו לקבל את הטיפול הנוסף".

אברהם רביץ: יש כאן בעיה, כי אם זה יהיה כתוב בצורה פשטנית, יגידו שהמוסד או המעון ישלמו ואז יתחילו הבעיות.

אברהם רביץ: אנחנו נמצא את הנוסחה המתאימה.

אברהם רביץ: אני לא הולך להכניס את זה לגוף התקנות, אבל אני אומר לפרוטוקול שהוועדה תבדוק את היישום של העיקרון הזה של השוויוניות.

אברהם רביץ: שוויוניות זה לא אומר שכל הילדים מקבלים את אותו טיפול, כל ילד לפי צרכיו.

אברהם רביץ: אנחנו נבדוק את זה בוועדה מתוך כוונה שזה אכן מתבצע.

אברהם רביץ: אם לא, נשנה את התקנה הזאת.

אברהם רביץ: זאת תקנה פוזיטיבית ואיום בצידה.

אברהם רביץ: בעצם מוטלת החובה על הנהלות המעונות ועל ההורים.

אברהם רביץ: אין לנו מקורות אחרים.

אברהם רביץ: אנחנו נמצא את הנוסחה המתאימה שתאמר את הדבר הזה.

אברהם רביץ: אין נטילת רשיונות.

אברהם רביץ: אני אגיד לכם את האמת?

אברהם רביץ: זה פשוט לא יפה למדינה מתקדמת כמו שלנו.

אברהם רביץ: מה יאמרו הגויים?

אברהם רביץ: במדינת ישראל סוגרים מעונות כי נותנים לילדים הידרותראפיה?

אברהם רביץ: זה לא הגיוני.

אברהם רביץ: בפעם הבאה נציג בפניכם את הנוסח אבל אלה הדברים שייאמרו שם.

אברהם רביץ: אתם ההורים תתארגנו.

אברהם רביץ: זה לא נורא ללחוץ על הורים שיודעים שהם כן מסוגלים.

יעל גולד: שיאפשרו לנו לתת טיפול אחר במקום פיזיותראפיה.

יעל גולד: לפי הסל כיום זה לא ברור.

אברהם רביץ: אנחנו לא יכולים להתערב בשיקולים מקצועיים של המוסד.

חנן פריצקי: האחריות המקצועית היא של משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

חנן פריצקי: רק הוא רשאי לעשות את זה ואם הוא יחליט שהוא חושב שצריך לעשות את זה, אז הוא יעשה את זה.

אברהם רביץ: תודה רבה לכולכם, הישיבה נעולה.