ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 150, 2007-02-20 10:30

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אני אפתח ואגיד, כי מי שהאיר את עיני לכל הסוגיה הוא חה"כ אפללו.

מיכאל מלכיאור: הוא התחיל לטפל בנושא הזה והגיע למבוי סתום, וביקש את עזרת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אחרי שנפתחו עיני בבעיה הספציפית, פתאום גיליתי שיש פה בעיה הרבה יותר מקיפה של רקדנים והשירות שלהם בצה"ל, וגם הפיתוח המקצועי שלהם.

מיכאל מלכיאור: צריך לראות איך אנחנו מאפשרים את החובה של השירות, ומצד שני מאפשרים לאנשים יחידי סגולה להתפתח מקצועית.

מיכאל מלכיאור: אני יודע מה הולך בתחום הכדורגל.

מיכאל מלכיאור: שם אתה יכול להיות בליגה חמישית בתור שחקן ספסל, ותיחשב מצטיין.

מיכאל מלכיאור: כאשר זה מגיע לתחום האמנות, בייחוד לאמנות כל כך מיוחדת כמו ריקוד ובלט, אתה צריך להיות בצמרת העולמית כדי שיסתכלו עליך.

מיכאל מלכיאור: כך הרגשתי כמי שלא עסק בהיבט הזה של ריקוד לפני כן, ושלא מומחה בכלל בתחום.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבחברה הישראלית אנחנו מתייחסים לזה אחרת.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מעריך את ההתייחסות החיובית לכדורגל, אבל יש פה דיסוננס בטיפול הזה לעומת הטיפול הזה.

מיכאל מלכיאור: גם הצבא מאוד מעודד ובא לקראת בתחום הכדורגל, ופה פחות מכך.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו מסמך מאוד מקיף ממחלקת מחקר ומידע של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: בדיון הזה אני רוצה ללכת מן הפרט אל הכלל, כדי שנבין את הבעיה של הפרט אבל גם את הדברים הרחבים יותר של הכלל.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שבעקבות זה נצטרך שינוי בתקנות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא באים להתערב בשיקול הדעת, אבל יכול להיות שצריך לתקן בעקבות השינוי בחברה.

מיכאל מלכיאור: למשל, הנושא הזה של תוכניות הטלוויזיה.

מיכאל מלכיאור: בעבר זאת היתה מדיה שבאופן לא בולט עסקה בפיתוח של אמנות כמו ריקוד ובלט, והיום היא כן עוסקת בזה.

מיכאל מלכיאור: לכן, אולי אפשר להביא שיקולים חדשים, שאולי לא היו רלוונטיים כאשר כתבו את התקנות הללו.

מיכאל מלכיאור: חה"כ אפללו אינו יכול לדבר בגלל מיתרי הקול, ולכן העוזר שלו יגיד את הדברים בשמו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים מאוד את השופטים המומחים המקצועיים שהגיעו מעולם הריקוד, וגם את נציגי משרדי הממשלה הרלוונטיים.

אלי אפללו: אני אציג את העמדה שלו.

אלי אפללו: הוא מבקש לברך את מי שהגיעו לדיון, במיוחד את השופטים שמצאו את הזמן להגיע למרות שאנחנו בשבוע של חצי הגמר.

אלי אפללו: משפחת פרי פנתה לחה"כ אפללו, אחרי שמדור מחול במשרד התרבות דחה את הבקשה של הבן שלהם איתי לחופשה מיוחדת לצורך השתתפות בתוכנית נולד לרקוד.

אלי אפללו: אחרי שהפנייה של חה"כ אפללו ושל שרת החינוך למדור מחול נדחתה, פנה חבר הכנסת אפללו ליו"ר ועדת החינוך, והוא מודה לו על כך שמצא לנכון לקיים את הדיון בנושא של קריטריונים לטיפול ברקדנים צעירים בצה"ל.

אלי אפללו: חה"כ אפללו שואל האם היום יש מישהו בעפולה שלא יודע מי זה איתי פרי.

אלי אפללו: האם אפשר לייחס את ההתעניינות הגוברת בנושאים כמו ריקוד למשהו אחר מעבר לתוכניות כמו נולד לרקוד, שנותנות את החשיפה לנושא הזה?

אלי אפללו: לעניין הקריטריונים – חה"כ אפללו הופתע לגלות שאין קריטריון שמאפשר השתתפות של רקדנים מצטיינים בתחרויות והופעות כמו התוכנית נולד לרקוד, תוך התעלמות מהמציאות הדינאמית של החיים שלנו.

אלי אפללו: לדעתו, חייבים להוסיף קריטריון כזה.

אלי אפללו: הוא בחן את כלל הקריטריונים שמשמשים היום את המדור למחול, ומצא כי הקריטריון הקיים המאפשר חופשה מיוחדת רק לאימונים ומופעים במסגרת להקות מקצועיות, שנתמכות על ידי מנהל התרבות, הוא אינו לא שוויוני.

אלי אפללו: הוא מפלה בין חיילים ששייכים ללהקות כאלה, לבין חיילים שלא שייכים ללהקות כאלה.

אלי אפללו: לדעתו, חייבים לשנות את הקריטריון הזה, ואם לא תהיה ברירה אז גם בחקיקה.

אלי אפללו: הוא מברך את התוכניות כמו נולד לרקוד, שנותנות הזדמנות לצעירים, בעיקר מהפריפריה, כמו אור כחלון, להגיע למרכז הבמה בתחומים כמו ריקוד ושירה.

אלי אפללו: הוא חושב שחייבים להתאים את הקריטריונים הקיימים, כדי לא למנוע מצעירים, שהעדיפו את השירות הצבאי על קידום הקריירה האישית שלהם, לעלות על הבמה הארצית והבינלאומית.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לחה"כ אפללו שהשכיל את כולנו ושם את הנושא על השולחן.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את הגורמים השונים.

יואל חסון: אני רוצה להודות לחה"כ אפללו על הדיון הזה ועל היוזמה הזאת.

יואל חסון: הנושא של אנשים שמצטיינים בתחומים מסוימים ומגיעים לשלב הזה של השירות הצבאי ונאלצים לקבל את ההחלטה, ולפעמים לבחור בין השירות הכללי לבין הקריירה שלהם, זה נושא חשוב.

יואל חסון: לפעמים זה נעשה אף בדרכים שאנחנו לא רוצים לעודד אותן.

יואל חסון: במדינת ישראל אין משאבים טבעיים, אין לנו זהב ונפט, יש לנו כשרונות מדהימים ונפלאים.

יואל חסון: מה שאנחנו רואים בשנים האחרונות, זה כישרונות נפלאים בתחום הזה.

יואל חסון: היה לי מאוד חשוב, שהוועדה הזאת תקבל החלטה ותבקש מצה"ל ומהגורמים האחרים, להבין את אותם חיילים צעירים לפני שהם מתגייסים לצה"ל ונמצאים בשיא הקריירה שלהם.

יואל חסון: חשוב שבצה"ל יידעו להבין את זה ויידעו להתמודד עם זה, כמו שמצאו את הדרך להתמודד עם ספורטאים מצטיינים.

יואל חסון: גם בתחום הזה אני מקווה שצה"ל ימצא את הפתרון.

יואל חסון: במהלך השירות, צריך לתת להם את האפשרות להמשיך להתפתח בתחום הזה, ושהשירות הצבאי לא יעצור אותם.

יואל חסון: בדרך כלל מדובר ביחידים, באנשים מצטיינים, שלא קשה להבין שהם מצטיינים ויחידים.

יואל חסון: דווקא להם צריך לתת את העזרה וצה"ל יוכל לוותר עליהם בחלקים מסוימים כדי לאפשר להם את אותו דבר.

יואל חסון: אני מברך על הדיון הזה.

יואל חסון: אני חושב שזה מאוד חשוב, שהוועדה תצא בקריאה לתת לרקדנים אפשרות להתפתח ולהמשיך בכיוון שלהם, תחת אילוצים של השירות הצבאי.

יואל חסון: אני מקווה שצה"ל יהיה פתוח לנושאים האלה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את עידו, בתור מי שמבין את הצרכים של רקדנים מצטיינים.

עידו תדמור: תודה רבה על ההזמנה ועל נתינת הבמה הזאת.

עידו תדמור: זה דבר חשוב בצורה בלתי רגילה.

עידו תדמור: אני בן של איש צבא ואיש חינוך, פרופ' ישעיהו תדמור, כך שאני מבין בצורה מאוד משמעותית גם את הנושא הצה"לי וגם את נושא החינוך.

עידו תדמור: בתור מי שחי את עולם המחול במשך הרבה שנים ונגע כמעט בכל תחום אפשרי כרקדן, כיוצר, כמנהל להקה, כמורה, כשופט בתחרויות שונות: ארציות ובינלאומיות, ובין היתר גם בוחן בבחינות הרקדן המצטיין, אני יכול לומר כי הנושא הזה של ריקוד הוא נושא מאוד כאוב.

עידו תדמור: במשך שנים אני נלחם על מעמדו של הרקדן, על הצרכים שלו, ומנסה להבהיר 20 שנה עד כמה זה בעצם קשה להיות רקדן.

עידו תדמור: רקדן, שלא כמו זמר, לא יכול לחכות בתקופת הצבא ואחר כך להמשיך מחדש, כיוון שחלק מאוד משמעותי מההישגים שלו ירדו לטמיון.

עידו תדמור: אנחנו נמצאים בבעיה.

עידו תדמור: כמו בכל חברה, כאשר יש משהו חדש שלא מכירים ועוד לא יודעים מה הצרכים שלו ומה הוא נותן, קשה מאוד לקבל את זה וצריך לעבור תהליך של חינוך.

עידו תדמור: תוכניות הטלוויזיה האלה בעולם, ובארץ בפרט, נתנו את מה שאני לא הצלחתי להשיג במשך 20 שנה.

עידו תדמור: הן הביאו את המחול לכל נקודה בארץ.

עידו תדמור: אנשים שלא ראו מחול מימיהם, רואים היום מחול בטלוויזיה, אם זה בקיבוצים, מושבים, עיירות פיתוח ובכל מקום אפשרי.

עידו תדמור: אנשים שלא נחשפו אף פעם למשמעות של הרקדן, לקושי של העבודה הסיזיפית המטורפת היומיומית שרקדן נדרש לבצע, נחשפים לזה בטלוויזיה.

עידו תדמור: קשה מאוד לשנות דפוסי התנהגות וקווי מחשבה, אבל התוכניות שכרגע משודרות בטלוויזיה עשו את זה בתקופה מאוד קצרה.

עידו תדמור: כאשר אני מסתובב בארץ בסטודיו למחול ורואה את כמות התלמידים שמגיעים היום כדי ללמוד לרקוד, ואני יודע שמתוכם אחוז מסוים יהיה מצטיין ויהיה שגריר תרבות ואמנות למדינת ישראל, אני חושב שיצרנו הישג בלתי רגיל.

עידו תדמור: כאשר אני חושב על זה שהיום למרכז סוזן דלל, שהוא מרכז הכי פופולארי היום למחול, מגיע קהל רב יותר, קהל מגוון יותר בגילאים שונים, או כשאני הולך להרקדות של ריקודי עם ורואה אנשים רוקדים ומוציאים את נפשם החוצה דרך ריקוד, אני אומר לעצמי שהתוכניות האלה עשו את מה שאנחנו לא הצלחנו לעשות במשך הרבה שנים.

עידו תדמור: מדובר כאן על תוכניות מקצועיות לחלוטין.

עידו תדמור: צוות השופטים נבחר אחרי הרבה מאוד אודישנים.

עידו תדמור: צוות השופטים עבר קריירה מקצועית בצורה בלתי רגילה.

עידו תדמור: אני נגעתי בכל תחום שיפוטי.

עידו תדמור: אני אקח לדוגמא את איתי פרי, שלדעתי הוא אחד הרקדנים הטובים שראיתי במשך שנים, גם מבחינה טכנית וגם כאומן.

עידו תדמור: כאשר אני חושב על רקדן כזה, שנפתחת בפניו התנסות חדשה, ואני רואה את התהליך שהוא עבר בתקופה כל כך קצרה, כל כך אינטנסיבית של עבודה מול כוריאוגרפים שונים בתנאי לחץ, מול כל המדינה, אני אומר לעצמי שבשום להקה בעולם, בשום קורס בעולם, בשום סיטואציה אחרת הוא לא היה יכול להיפתח ולהגיע למצוינות הזאת בדרך אחרת.

עידו תדמור: לכן, הגיע הזמן שאנחנו נפתח את העיניים ואת הראש, נבין את המשמעות של השינוי שהחברה עוברת, של השינוי שאנחנו עוברים כבני אדם.

עידו תדמור: הטלוויזיה היום לא במקום שהיתה לפני 20 שנה או 10 שנים, ואפילו לא לפני שנתיים.

עידו תדמור: תוכניות הריאלי, לטוב או לרע, מביאות דברים חדשים, ואנחנו צריכים להתקדם עם הזרם.

מיכאל מלכיאור: נשמע את דוד דביר, שהוא מנהל של מגמת המחול בתיכון תלמה ילין, והוא גם שופט בנולד לרקוד.

מיכאל מלכיאור: אחד המומחים הגדולים בארץ ובעולם.

דוד דביר: אני רקדתי בבלט הישראלי, בלהקת בת דור, להקת בת שבע, בכל הלהקות בארץ, ויחד עם זאת הייתי בצבא 4 שנים.

דוד דביר: שירתי כצנחן בחיל הצנחנים.

דוד דביר: אני לא חוויתי את הנושא של הרקדן מצטיין, כי לא היה אז.

דוד דביר: היה מוזיקאי מצטיין וספורטאי מצטיין, אבל לא היה רקדן מצטיין.

דוד דביר: לא היה תחום כזה בכלל.

דוד דביר: במשך השנים שרקדתי, הגעתי לנהל את להקת בת שבע וקלטתי רקדנים מצטיינים לשורות הלהקה.

דוד דביר: אז חוויתי את הכאב הגדול הראשון.

דוד דביר: הראשונה היתה טליה פז, רקדנית מצטיינת, שהיתה צריכה לשרת בצבא 6-8 שעות ביום בלילה.

דוד דביר: היא היתה עוזרת לרופא שיניים, והיתה מגיעה בבוקר עם עיניים סגורות לעבודה, תשושה ורצוצה, והיה לה קשה מאוד לעבודה.

דוד דביר: אני חשבתי, שהיא עושה שגיאה שהיא באה לבת שבע.

דוד דביר: היא הסבירה לי שזה מרכז חייה והיא לא מוכנה לוותר על זה.

דוד דביר: היא גמרה ככה שנתיים בקושי, והיום אנחנו יודעים לאן היא הגיעה בזכות הכשרון הגדול שלה.

דוד דביר: היום אני מנהל את מגמת המחול בתלמה ילין, ואני מייצר רקדנים מקצועיים.

דוד דביר: אני בית הספר הגדול בארץ, שמייצר רקדנים מקצועיים לכל הלהקות בארץ ובעולם.

דוד דביר: אני חווה את הרקדן המצטיין המון שנים.

דוד דביר: אני חייב להגיד, שטוב שקיים דבר כזה.

דוד דביר: המשרד שמנהל את זה עושה דברים חשובים מאוד.

דוד דביר: מצד שני, הוא משרד מאוד נוקשה, מאוד לא פתוח, מאוד הולך לפי החוקים ולא מוכן לקבל שום דבר שהוא מעבר לזה.

דוד דביר: אנחנו עוסקים באמנות, עוסקים בחיים, עוסקים באנשים צעירים, שזה השיא שלהם בקריירה, ועוצרים אותם בצורה מאוד לא יפה.

דוד דביר: הכמות המוגבלת, רק 8 בנים ו-20 בנות, לא מובנת לי.

דוד דביר: אם יש מחזור שיש בו 50 מצטיינים הם לא יוכלו להגיע למקצוע שלהם בגלל שהצבא החליט שלא מתאים לו.

דוד דביר: בפועל היום, יותר מ-50% יוצאים מהצבא, נוסעים לחו"ל ועושים קריירה בינלאומית.

דוד דביר: זה כל כך חבל לי.

דוד דביר: אני אדם שנולד בקיבוץ, גדל בארץ, שירת בצבא וכל כך אוהב את המקום הזה.

דוד דביר: אני לא רוצה שייסעו לחו"ל, אבל אין ברירה.

דוד דביר: אנחנו לא יכולים לתת להם את מה שהם צריכים לקבל.

דוד דביר: אם כל כך נוקשים בתהליך עצמו, הם עושים נכון שהם לא נשארים פה והולכים הלאה.

דוד דביר: אם ישנו את זה ויפתחו אפשרויות לרקדנים, הכל ייראה אחרת.

דוד דביר: השנה יש לי מחזור שיש בו 15 מצטיינים, לפי דעתי.

דוד דביר: אני ביקשתי שהיום של הרקדן מצטיין יידחה ביום אחד, מכיוון שיש לי הופעות של בית הספר באותו יום.

דוד דביר: ביקשתי זאת 4 חודשים, ולא הסכימו להזיז את זה ביום אחד.

דוד דביר: לכן, 8 רקדנים לא הגיעו למבחנים האלה וכנראה שימצאו את דרכם בחו"ל.

דוד דביר: לי אישית זה כואב.

דוד דביר: אם המשרד כל כך נוקשה ולא מוכן לדחות את המבחן ביום אחד כדי להציל עוד 8 חיילים בצה"ל, זה כואב.

דוד דביר: צריכים לשנות את צורת החשיבה.

דוד דביר: גם ההרשמה היא מאוד בעייתית.

דוד דביר: אם מישהו מאחר ביום אחד, הוא לא יכול להירשם.

דוד דביר: יש פה משהו שהוא צר אופקים ומחייב שינוי בסיסי.

מיכאל מלכיאור: אלה דברים נוקבים, שאנחנו רוצים לטפל בהם.

מיכאל מלכיאור: זאת היתה התחושה שלנו.

מיכאל מלכיאור: חייבים לפעול לפי החוק.

יואל חסון: לא בטוח שזה חוק.

יואל חסון: יכול להיות שזה רק נהלים פנימיים.

מיכאל מלכיאור: התייחסתי למשפט הזה.

מיכאל מלכיאור: יש עניין גם של שכל ישר, לפתוח את הלב ולראות מה שקורה מסביב.

מיכאל מלכיאור: הייתי רוצה שנסתכל על תחום הספורט כולו.

מיכאל מלכיאור: מי שמשחק בליגה ד ויושב על הספסל מקבל תנאים כאלה, שלרקדן מצטיין אין סיכוי להגיע לזה.

מיכאל מלכיאור: יש פה נהלים שנצטרך לשנות.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שלא נצטרך לעשות את זה בחוק, כי אני מעדיף שמגיעים לסיכומים בין הצבא ומשרד התרבות.

מיכאל מלכיאור: בסופו של דבר צריכים להיות נהלים, וצריך לנהוג לפיהם.

מיכאל מלכיאור: איתי היה זה שהתחיל עם כל זה, ושמענו עליו דברים נפלאים מעידו תדמור.

מיכאל מלכיאור: אני ביקשתי מאיתי להגיע, אבל הוא נמצא בשיא ההכנות שלו לקראת חצי גמר מחר.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכם על פתיחת העיניים שלי לתוכנית הזאת.

עידו תדמור: האם לא ראית את זה עד עכשיו?

מיכאל מלכיאור: אני מודה ומתוודה.

מיכאל מלכיאור: אני שמעתי הרבה על איתי, ואני שמח שההורים שלו מייצגים אותו כאן.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש שאמא שלו תספר על מה שהוא עובר בשעות הללו.

דוריס פרי: תודה רבה על המפגש הזה היום.

דוריס פרי: ני מאוד מעריכה את זה.

דוריס פרי: הוא מאוד התרגש כאשר הוא שמע שכל הנושא של רקדנים מצטיינים בצבא מגיע לכנסת.

דוריס פרי: הוא ממש רעד.

דוריס פרי: כשאיתי הגיע לגיל צבא, היה לו ברור שהוא מתגייס, והיה לו ברור שהוא ישלב את הריקוד עם הצבא.

דוריס פרי: הוא עשה את זה בשמחה, כי זה החינוך שהוא קיבל בבית.

דוריס פרי: אנחנו אנשי מקצוע, אנחנו דור רביעי של רקדנים.

דוריס פרי: הוא הבין שצריך לשלב בין שני הדברים.

דוריס פרי: הוא חשב שבמעמד של רקדן מצטיין הכל יהיה בסדר.

דוריס פרי: הוא מאוד התאכזב בחודש דצמבר, כאשר הוא פנה למדור המחול לקבל אישור לחופשה מיוחדת שמגיעה לו בתור רקדן מצטיין, ושמע שלא מאשרים לו זאת בגלל שזאת תוכנית טלוויזיה.

דוריס פרי: היה לנו מאוד קשה להבין את זה.

דוריס פרי: התחלנו לברר, לשאול מה קורה, וראינו שאין מוצא.

דוריס פרי: הבנו כי הוא צריך לחיות עם זה, והצבא יפתור את הבעיה.

דוריס פרי: זאת התשובה שקיבלנו.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת, שהצבא יפתור את הבעיה?

דוריס פרי: כך אמר אחד הדוברים של משרד החינוך.

דוריס פרי: גם ההפקה של נולד לרקוד פנתה אליהם, וזאת התשובה שהם קיבלו ואני קיבלתי.

דוריס פרי: איתי פנה אל המפקדים שלו, שלא חשבו פעמיים ואמרו לו תלך על זה.

דוריס פרי: הם הבינו שהריקוד זה העתיד שלו, ונתנו לו מייד את כל מה שמגיע לו בתור חייל רגיל: חופשות מיוחדות ורגילות.

דוריס פרי: לא נשארו לו כלום השנה.

דוריס פרי: הוא ניצל את הכל.

דוריס פרי: בתחילת ינואר הוא היה מופתע שהוא עדיין בתוכנית, ולא ידע מה לעשות.

דוריס פרי: אני אמרתי לו שיהיה בסדר ושנמצא את הפתרון.

דוריס פרי: שוב פניתי למדור המחול, ודיברתי עם מריה.

דוריס פרי: נילי, אני משתתפת בצערך, את בדיוק לא היית באותה תקופה.

דוריס פרי: זה היה או לפרוש מהתוכנית או לצאת לדחיית שירות.

דוריס פרי: אני לא חושבת שמגיע לו לצאת לדחיית שירות אם הוא נמצא במעמד של רקדן מצטיין.

דוריס פרי: למה הוא צריך לעשות דחיית שירות בשביל להשתתף בפרוייקט ריקוד?

דוריס פרי: אני לא חושבת שזה הגון.

דוריס פרי: היא אמרה שאין מה לעשות וצריך לחכות לנילי כהן.

דוריס פרי: אני אמרתי, שלא יכול להיות שכאשר נילי לא נמצאת במשרד לא יהיה מישהו שיעזור לחיילים.

דוריס פרי: חייב להיות מענה.

דוריס פרי: היא אמרה לי, תפני למיכה יינון שהוא מעל נילי.

דוריס פרי: כתבנו מכתב ושלחנו את זה למיכה, ובמקביל פניתי לחה"כ אלי אפללו שיעזור לי.

דוריס פרי: לא ידעתי מה לעשות, ורציתי להציל את המצב.

דוריס פרי: הוא התערב, ואני מודה לו מאוד על זה.

דוריס פרי: הוא פנה למי שצריך לפנות, ואני ראיתי שגלגלים מסתובבים.

דוריס פרי: דיברו עם מיכה יינון, והוא הציע לדבר עם דוד אגמון, שהוא יו"ר מדור המחול.

דוריס פרי: עשו טלפונים וכל מיני התייעצויות, ואז ביום שישי בשעה 15:00 הצוהריים אני מקבלת פקס לסטודיו ממיכה יינון, שהוא ממליץ לצה"ל לאשר לאיתי את ימי המיוחדת ושהוא מאחל לו בהצלחה.

דוריס פרי: לקחתי את המכתב ופיקססתי לצבא.

נילי כהן: את לא אומרת את כל תוכנו של המכתב.

נילי כהן: נאמר, שזה לשבוע אחד עד שיהיה דיון.

דוריס פרי: הוא המליץ לתת חופשה עד שיהיה דיון נוסף על קריטריונים של רקדן מצטיין.

דוריס פרי: המכתב הוא חיובי לחלוטין, וכל מי שקרא את המכתב הבין שהולכים לעזור לאיתי.

דוריס פרי: רצנו עם המכתב לשלטונות צה"ל, ואישרו לו את החופשה המיוחדת מייד.

דוריס פרי: הוא המשיך עם התוכנית, וב-5 לפברואר מש"קית ת"ש של איתי התקשרה אלי ואמרה לי: דניס, יש לנו בעיה רצינית.

דוריס פרי: רב סרן שירלי שפירא קיבלה מכתב מנילי כהן, שלא מאשרים יותר לאיתי את ימי המיוחדת.

דוריס פרי: ברגע זה עצרתי והפסקתי לנשום.

דוריס פרי: אני אמרתי, אולי אני לא הבנתי, אולי איתי לא הבין ואולי מש"קית ת"ש לא הבינה משהו.

דוריס פרי: קיימו דיון, והחליטו שלא מאשרים לו את החופשה המיוחדת, כי זאת לא להקה מקצועית.

דוריס פרי: אני לא הבנתי, למה לא פנו לאיתי.

דוריס פרי: למה הוא לא קיבל העתק מהמכתב הזה לפני שפנו לשלטונות צה"ל?

דוריס פרי: כדי לצאת לימי מיוחדת, החייל צריך לפנות לגורם האזרחי הציבורי, הוא ממליץ ומעביר את ההמלצה לשלטונות צה"ל.

דוריס פרי: למה הוא קיבל את התשובה, כמו שקיבלנו ממיכה יינון?

נילי כהן: זה לא מדויק.

דוריס פרי: זה מה שאומרים לחיילים, וזה גם כתוב בתקנות של הצבא.

מיכאל מלכיאור: זאת לא עיקר הבעיה.

מיכאל מלכיאור: עיקר הבעיה זאת ההחלטה.

דוריס פרי: החייל לא ידע.

דוריס פרי: היתה פה בעיה של נפקדות, אם הוא לא היה יודע על זה.

מיכאל מלכיאור: אני מניח, שאם ההחלטה היתה אחרת את היית מסכימה לזה שהוא לא היה מקבל את ההודעה.

דוריס פרי: כאשר התקבל המכתב, איתי יצא כרגע לדחיית שירות.

דוריס פרי: זה פוגע בקריירה שלו.

דוריס פרי: זה אומר, שכל יום נוסף אחרי תאריך השחרור הוא יצטרך להוסיף לצבא.

דוריס פרי: אני פה היום לא רק בשביל איתי.

דוריס פרי: אני פה בתור מורה לריקוד, שמלמדת המון שנים.

דוריס פרי: יש לי רקדנים בארץ ובחו"ל, ומורים שיצאו מבית הספר בעפולה, ואני ראיתי את הקשיים שהיו להם בצבא.

דוריס פרי: אני יודעת את המספר של רקדנים שלא מתגייסים, וזה מאוד כואב לי.

דוריס פרי: אני הייתי רוצה לראות את הרקדנים הטובים בארץ.

דוריס פרי: היה להם יותר טוב אם היו יודעים שבזמן שהם משרתים, הם יכולים גם להמשיך ולפתח את הקריירה המקצועית שלהם.

דוריס פרי: לפי התקנון, 600 ספורטאים מקבלים מעמד של מצטיינים.

דוריס פרי: רקדנים מקבלים אולי 25-27 מקומות.

דוריס פרי: איפה הפרופורציה פה?

מיכאל מלכיאור: הדברים מאוד ברורים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שהדברים נובעים מרצון מאוד כן ורציני לשרת את המדינה והצבא, מה שלא כל המצטיינים עושים.

מיכאל מלכיאור: זאת הסיבה שזה דיבר אלי, והחלטתי להעלות את זה.

מיכאל מלכיאור: אם זה היה ניסיון של התחמקות או השתמטות, לא היינו נותנים לזה יד.

מיכאל מלכיאור: פה אנחנו רוצים למצוא את הסינתזה בין להיות בצבא ולפתח קריירה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמע את משרד התרבות.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שהדיסוננס בין הספורטאים לרקדנים צועק לשמיים.

מיכאל מלכיאור: חשוב לי להביא את המקרה הפרטני של איתי לדברים יותר כלליים.

דן רודולף: להבדיל מכל הגורמים האחרים, אני אמנם עוסק בריקוד אבל אני רק דן ולא רקדן.

דן רודולף: אני עוסק בתחום הזה כבר 17 שנים וחצי.

דן רודולף: ניהלתי את הלהקה הקיבוצית לפני כן.

דן רודולף: אני חושב, שיש פה בעיה רצינית של התייחסות בכלל לתרבות במדינה.

דן רודולף: אני רצה לפנות אליך בהזדמנות החגיגית הזאת, כי אתה מהווה בשבילנו נציג בפני אלה שקובעים.

דן רודולף: אתה נמצא בתחום הזה, וגם חה"כ אפללו שלא נעלמת מעיננו הדאגה שלו לתחום של התרבות במשך כל השנים.

דן רודולף: אתם יכולים לתרום הרבה.

דן רודולף: היחס בא לידי ביטוי גם בתקציב לתרבות.

דן רודולף: כאשר מדברים על חוסן של חברה, אי אפשר לשכוח שהחוסן המוסרי והחברתי בא לידי ביטוי במה שהחברה הזאת מוכנה להקציב לתרבות.

דן רודולף: אני הייתי מג"ד בצבא והייתי בכמה מלחמות.

דן רודולף: שלושת בניי שירתו בצבא ומשרתים גם במילואים.

דן רודולף: כיום אני חי בגליל, כך שאני לא פטור גם מהבעיות הביטחוניות.

דן רודולף: כל הנושא של הבלט והמחול קיבל תנופה גדולה בעשר השנים האחרונות.

דן רודולף: לכן, הדיספרופורציה הזאת שיש בין הספורטאים לבין הרקדנים.

דן רודולף: הגיע הזמן לשנות את זה.

דן רודולף: אני צריך להודות לאלה שלא אישרו לאיתי, כיוון שבזכותם אנחנו יושבים פה ודנים על הנושא הזה.

דן רודולף: איננו בטוח שהנושא היה עולה על השולחן הזה, אם לא היו אומרים לאיתי לא.

דן רודולף: אמרו לו לא, ואז התעוררה האמא וכל הגורמים.

דן רודולף: התוכניות האלה הוסיפו הרבה, ואני אומר את זה מהצד של המארגן ולא של הרקדן.

דן רודולף: אין לכם מושג, עד כמה שהתוכניות האלה הביאו למודעות למחול, שלא היתה קיימת עד היון.

דן רודולף: אני לא מדבר על הרמה.

דן רודולף: אני יכול להסכים או לא על דברים שהם אקרובטיקה ולא ריקוד.

דן רודולף: יש לי המון ביקורת לצד הערכה והערצה שיש לי למה שהם עשו.

דן רודולף: אני חושב, שהנושא הזה של רקדן מצטיין הוא דבר שאפשר רק לקנא בו.

דן רודולף: צריך להיות איתם רחבי לב.

דן רודולף: אם אנחנו רוצים מוטיבציה לשירות, אנחנו חייבים לתת לאנשים האלה הזדמנות לממש את היכולת שלהם.

מיכאל מלכיאור: העניין של הריקוד בחברה הישראלית הוא לא רק בעשר השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: מבחינתי, הנושא של ריקוד בהרבה מאוד מובנים, זה חלק מהאתוס הציוני.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב, שזה פיתוח רק של 10 שנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: אבל יש התפתחות.

מיכאל מלכיאור: זה חלק מהאתוס הציוני.

מיכאל מלכיאור: היום אין ספק, שהייצוג של הלהקות השונות של ישראל בעולם והחשיבות מבחינת הסברה אמיתית, הוא כלי שאין יותר טוב ממנו.

מיכאל מלכיאור: רק בשנה האחרונה ראיתי איך להקת הקיבוצים ולהקת בת שבע מתקבלות בעולם.

מיכאל מלכיאור: זה חלק מהביטוי הישראלי השונה ממה שאנשים רואים בדרך כלל בטלוויזיה.

מיכאל מלכיאור: אין ספק, שיש לזה חשיבות גדולה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שאין דיסוננס בין איך שזה מיוצג לבין מה שאנחנו כמדינה עושים.

דניאלה שפירא: בגלל שאני חובשת את שני הכובעים, אני יכולה להגיד לך שיש שני היבטים בהם אתה יכול להסתכל על רקדן מצטיין.

דניאלה שפירא: כאשר רקדן מצטיין מתגייס לצה"ל, השילוב הוא אפשרי, גם אם זה תלוי בטוב לבו של המפקד האישי של החייל המסוים, הפתיחות שלו וההבנה שלו מה זה להיות רקדן.

דניאלה שפירא: בפיקוד דרום יש משרדים שיודעים איך לנהל רקדן מצטיין, ויש משרדים ששוברים את הצעירים האלה והם בסופו של דבר פורשים מריקוד למרות שהם קיבלו מעמד של רקדן מצטיין.

מיכאל מלכיאור: על כמה בנים אנחנו מדברים בכל שנה?

דוד דביר: 7 בנים בכל שנה.

דניאלה שפירא: הרבה מאוד רקדנים מצטיינים יוצאים מבית הספר שלנו.

דניאלה שפירא: שנה שעברה יצאו 3 מבית הספר שלנו.

דניאלה שפירא: אחד מההתמחויות של בית הספר זה בנים.

דניאלה שפירא: אני מלווה אותם גם בתוך בית הספר וגם בתוך הלהקה.

דניאלה שפירא: בלהקות המחול, זה כמעט תפקוד בלתי אפשרי.

דניאלה שפירא: אם הם זוכים למעמד של רקדן מצטיין, הם הולכים להיות במדורי הצבא, שעובדים בין 08:00 ל-16:00.

דניאלה שפירא: הם משרתים 6 שעות ומגיעים ללהקה בשעה 14:00 בצוהריים.

דניאלה שפירא: משעה 14:00 ועד השעה 16:30 הלהקה לא יכולה להשתמש בשירותים שלהם, כי הם לא עשו שיעור והם מסכנים את בריאותם.

דניאלה שפירא: גם עכשיו יש בלהקה שלנו שני בנים שהם רקדנים מצטיינים, שפורשים מהלהקה כי הם לא יכולים לעמוד בלחץ.

דניאלה שפירא: מצד אחד אני מקבלת ממנהל התרבות תמיכה כלכלית מסיבית בגלל שיוצאים מבית הספר שלנו רקדנים, ומצד שני אחרי שהמדינה השקיעה מאות אלפי שקלים ברקדן אחד אנחנו לא נהנים מזה כי הוא נשבר תוך כדי שירותו הצבאי.

מיכאל מלכיאור: את צריכה להיזהר לפתוח את הפה בנושא הזה, אחרת נציגי האוצר יגידו שגם את זה ניתן לקצץ.

דניאלה שפירא: מדינת ישראל יכולה להרשות לעצמה ללכת לקיצוניות ולשחרר מספר חיילים משירות הצבאי, כדי שהם יוכלו ללכת לבלט הקלאסי הישראלי.

דניאלה שפירא: אי אפשר ללכת לבלט קלאסי בגיל 21, אלא בגיל 16-17.

מיכאל מלכיאור: אני דווקא העדפתי לא ללכת בכיוון הזה.

דניאלה שפירא: בארץ מולדתך בגיל 16 רקדנים רוקדים על במה מקצועית.

מיכאל מלכיאור: אני מבין את הדברים שלך, אבל אני חשבתי שהיופי בבקשה שעלתה פה היה הרצון למצוא את הדרך לשלב את הריקוד עם השירות בצבא.

מיכאל מלכיאור: אולי בתוך המסגרת הצבאית אפשר למצוא לכך דרך.

דוד דביר: למה אין להקה בצה"ל?

דוד דביר: יש תזמורת, יש להקה.

מיכאל מלכיאור: בדיוק לזה רציתי לרמוז.

קריאה: זה לא מעשי.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לשמוע את נילי.

מיכאל מלכיאור: תציגי את הדברים מנקודת המבט שלך.

מיכאל מלכיאור: תגידי לנו, למה את והוועדה שלך הגעתם למסקנה הזאת, שחלק מאתנו חושבים שהיא מוטעית.

מיכאל מלכיאור: אותי תגידי לנו מה אנחנו צריכים לעשות כדי שיהיה אפשר לפתור את הדברים המוצדקים שמונחים על השולחן.

מיכאל מלכיאור: מה ניתן לעשות כדי שאיתי ועוד עשרות מהמצטיינים ביותר יוכלו להתפתח במקביל לשירות בצבא.

נילי כהן: אני מצטרפת לברכות על הדיון הזה.

נילי כהן: אני חושבת, שזה דיון חשוב וטוב שהוא נעשה.

נילי כהן: אם צריך להודות לאיתי, אז נודה לאיתי.

נילי כהן: כל החבר'ה כאן הם אנשים שליוויתי אותם הרבה שנים.

נילי כהן: אני מטפלת בנושא הזה כבר 20 שנה.

נילי כהן: הזכיר דוד דביר, כי בזמנו לא היה מעמד הזה.

נילי כהן: אני העליתי את הנושא הזה לראשונה בפני שר החינוך, ומשם הגענו לראש אכ"א וביקשנו מעמד של רקדן מצטיין בדומה לספורטאים ולמוזיקאים.

נילי כהן: היה לנו מאוד קשה, כי צה"ל הוא מוסד מצ'ואיסטי.

נילי כהן: היה קשה לדבר על שחרור חיילים עם פרופיל גבוה כדי לשרת בלהקות ולרקוד במקומות אחרים.

נילי כהן: זה היה בעייתי.

נילי כהן: הצבא לא עיכל את הדבר הזה.

נילי כהן: בכל זאת הגענו להסכמה, ונתנו לנו 2 תקנים לבנים ו-12 תקנים לבנות.

נילי כהן: במהלך השנים הדבר הזה התפתח וקיבלנו 7 תקנים אחרי תחנונים.

נילי כהן: ההתניה היתה, שהם מוכנים לשחרר את הבחורים האלה רק לצורך העבודה המקצועית המתבקשת.

נילי כהן: היה הסכם, שמי שממשיך לרקוד בסטודיו או במקום מוכר על ידי משרד החינוך, משחררים אותו ל-6 שעות.

נילי כהן: עלתה כאן שאלה לגבי להקה.

נילי כהן: בזמנו העליתי את השאלה, מדוע הצבא לא מקים להקה.

נילי כהן: התשובה היתה, שזה בלתי אפשרי.

נילי כהן: לספורטאים יש את הסידור שלהם, ולמוזיקאים יש תזמורת של צה"ל ויש גם תיאטרון צה"ל.

נילי כהן: להקה זה דבר שלא הצלחנו להעביר אף פעם.

מיכאל מלכיאור: התשובה שזה בלתי אפשרי, אומרת שלא דנו בעניין לגופו של עניין.

נילי כהן: או שלא רוצים.

נילי כהן: מחול לא היה בראש התודעה הציבורית.

עידו תדמור: זה אומר שהתוכניות עשו בכל זאת משהו.

מיכאל מלכיאור: בגלל המדיה של הטלוויזיה, כל האנשים שמסביב לאיתי בצבא נתנו את מלוא הגיבוי.

נילי כהן: אז למה הגיעו אלינו?

מיכאל מלכיאור: כי בצבא טוענים שאתם מחליטים.

נילי כהן: זה לא מדויק.

נילי כהן: כאשר לא הצלחנו להקים להקה בצה"ל, היתה הבנה שמי שרוקד בלהקות מחול מוכרות – ואתה הזכרת את השירות הנכבד שהלהקות האלה עושות למדינת ישראל - יוכל לקבל את ההכרה הזאת גם כן.

נילי כהן: אני רוצה להדגיש נקודה חשובה.

נילי כהן: אנחנו עושים שירות לצבא, על ידי זה שאנחנו עושים את הבחינות המקצועיות וממליצים על רקדנים מצטיינים.

נילי כהן: ברגע שהחייל התגייס, הוא כבר מופקע מהאחריות שלנו.

נילי כהן: הצבא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

נילי כהן: אם הוא יודע שהוא מצטיין, הוא יכול לשחרר אותו.

מיכאל מלכיאור: אז למה דנתם?

נילי כהן: כל שנה שיש לנו דיון אצל ראש מנהל גיוס, אומרים לנו שהם לא מכירים את הלהקות ואת הסטודיו.

נילי כהן: אני עושה טובה ונותנת אישור לגבי מי שרוקד בסטודיו מוכר.

נילי כהן: עצם העובדה שהצבא נותן את המעמד הזה, לא פותר את הבעיות.

נילי כהן: כאשר זה מגיע למפקד הישיר, או שמקבלים או שלא מקבלים את המעמד.

נילי כהן: זה דבר שהוא בכלל לא בשליטתנו, ואני מוצאת את עצמי עוסקת בזה עוד ועוד.

נילי כהן: איתי פרי זאת אולי דוגמא, אבל יש לנו עוד המון בעיות וצריך להתמודד עם זה כל פעם מחדש.

נילי כהן: אתה שאלת, איך הוועדה שלי הגיעה להחלטה הזאת.

נילי כהן: במנהל התרבות המחלקה למחול עוסקת במחול האומנותי המקצועי.

נילי כהן: אפילו להקות המחול העממי הן לא בסמכותנו, ולכן כאשר המדור דן בדברים הוא דן בהם מנקודת מבט מקצועית ואומנותיות.

עידו תדמור: איתי פרי הוא רקדן מקצועי.

עידו תדמור: הוא רקד בלהקת בת דור.

נילי כהן: לכן הוא קיבל אצלנו מעמד.

עידו תדמור: אבל ההתייחסות היתה שונה.

נילי כהן: ההתייחסות איננה קשורה ליכולת שלו.

עידו תדמור: אתם עושים החלטה מתי הוא מקצועי ומתי הוא לא מקצועי.

עידו תדמור: אם הוא משתתף בתוכנית טלוויזיה, אז הוא לא מקצועי.

נילי כהן: אנחנו עושים החלטה לגבי המסגרות.

נילי כהן: המסגרות הן מאוד מוגדרות כשירות למדינה.

עידו תדמור: מי החליט על זה?

עידו תדמור: אתם החלטתם על זה.

נילי כהן: זאת החלטה משותפת גם של הצבא וגם שלנו.

מיכאל מלכיאור: אין ספק שהיה פה הרבה רצון של הצבא ושל מיכה יינון.

מיכאל מלכיאור: גם השרה כותבת, שהיא מאוד ביקשה מכם לפתוח את הראש ולבוא לקראת.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, שזאת היתה החלטה מקצועית שלך בראשות הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שואלים אותך, איך יכול להיות שיש דבר כל כך מפותח וחשוב כמו התוכנית "נולד לרקוד", שהיא על רמה מקצועית כל כך גבוהה, ואתם אפילו לא מאפשרים סיכה בתוך ההחלטה שלכם.

נילי כהן: אני חוזרת על מה שאמרתי קודם.

מיכאל מלכיאור: את לא ענית על זה.

מיכאל מלכיאור: את ענית, שזה לא את אלא הצבא.

מיכאל מלכיאור: אני שאלתי לגבי ההחלטה הספציפית בנוגע לאיתי פרי.

נילי כהן: לגבי ההחלטה הספציפית, אנחנו קיימנו דיון בוועדה המוסמכת מטעם שר המדע, התרבות והספורט.

נילי כהן: אם יש ועדה ציבורית שהיא מחליטה, ודאי שלא אני אבוא ואפר את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שואלים אותך, למה הוועדה לא מצאה לנכון לעשות זאת.

נילי כהן: היא לא מצאה שהמסגרת הטלוויזיונית הזאת היא מסגרת שהם יכולים לראות אותה כמקבילה לעבודה בלהקה.

עידו תדמור: איך את מסבירה את זה שאת הזמנת אותי השנה לשפוט בתחרות של רקדן מצטיין?

עידו תדמור: כלומר, חשבת שאני מקצועי מספיק לשפוט רקדן כמו איתי במבחנים בצה"ל, ומצד שני כאשר אני יושב בטלוויזיה אין לי את הכובע הזה.

נילי כהן: אני לא מבינה את השאלה.

יואל חסון: אני מבין את השאלה.

יואל חסון: למה את חושבת שהפלטפורמה הטלוויזיונית לא מספיק ראויה, כמו הפלטפורמות האחרות?

נילי כהן: אנשים במדור למחול של המועצה הישראלית לתרבות ואומנות לא מצאו את המסגרת הזאת, מהרבה מאוד בחינות, כמסגרת מתאימה.

מיכאל מלכיאור: למה?

נילי כהן: זו מסגרת טלוויזיונית, שלדעתם היא לא מסגרת חינוכית.

יואל חסון: מי אלה האנשים האלה?

עידו תדמור: אלה אנשים ששמים עלי את הכובע של מקצוען אמיתי כשנוח להם, וכשלא נוח להם הם מסירים אותו ממני.

נילי כהן: אף אחד לא מסיר ממך שום דבר.

עידו תדמור: ברגע שאת אומרת שאם אני יושב בתוכנית טלוויזיה כשופט התוכנית לא מקצועית, את לוקחת ממני את הכובע הזה.

מיכאל מלכיאור: נילי, את שומעת פה אנשים בעלי מקצוע בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: כל האנשים שיושבים מסביב לשולחן הזה חושבים שזאת החלטה לא נכונה, שלא מבינה שהדברים היום השתנו.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שיש תוכנית טלוויזיה עממית שלא ברמה של התוכנית הזאת, ואז ההחלטה כן תהיה נכונה.

מיכאל מלכיאור: כל האנשים, גם המומחים לבלט וריקוד, חושבים שיש פה צרות עין ואטימות לב כלפי דרישה כל כך צנועה.

מיכאל מלכיאור: מבקשים, שאיתי יוכל להשלים את ההכנות שלו ברמה המקצועית הכי גבוהה.

מיכאל מלכיאור: על זה ביקשה השרה מכם, ומאוד הצטערה על ההחלטה שלכם.

מיכאל מלכיאור: גם מי שממונה עלייך ביקש לעשות זאת.

מיכאל מלכיאור: יש תחושה, שבגלל איזו סגירות ותפיסה שלא מבינה את ההתפתחות המקצועית שיש בעידן החדש במדיה החדשה, אתם לא מאפשרים לבקשה צנועה זאת להתקיים.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, מה אנחנו צריכים לעשות כדי לשנות את זה.

מיכאל מלכיאור: אחרי ששמעתי את כל המומחים, אני השתכנעתי שהתוכנית היא על רמה מקצועית.

מיכאל מלכיאור: אם נצטרך להגיע לחקיקה, נעשה חקיקה בעניין.

מיכאל מלכיאור: הייתי מעדיף לעשות זאת בדרך נאותה.

מיכאל מלכיאור: אם את אומרת שזאת לא החלטה שלכם אלא החלטה של הצבא, אז אני אפנה את השאלה לנציגים של הצבא.

מיכאל מלכיאור: אם אתם צריכים לתת חוות דעת מקצועית, ואתם אומרים שהמסגרת הטלוויזיונית היא לא ראויה על מנת שניתן יהיה לתת את השחרור של עוד שבועיים לרקדן כל כך כישרוני, אז יש בעיה בצד המקצועי פה.

נילי כהן: הבעיה היא לא של רקדן אחד.

נילי כהן: צריך לדבר על זה ברמה של מקרו.

נילי כהן: יושבים כאן אנשים מכובדים, אבל גם בוועדה שלי יש אנשים שאני מאוד מכבדת אותם.

נילי כהן: הם התכנסו, הם החליטו וזה מחייב אותנו.

נילי כהן: לי אין בעיה לעשות דיון יותר רחב, להזמין יותר אנשים, כדי שיהיה דיון אמיתי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נכלול את זה בהחלטות שלנו.

מיכאל מלכיאור: טוב שנתת את הפתח הזה.

נילי כהן: אם תהיה כאן קריאה לצבא, להקים להקת מחול בצה"ל, זה יהיה טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמח לעבוד איתך על הנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: כרגע, אני מדבר על פתרון נקודתי לאיתי.

מיכאל מלכיאור: מחר הוא צריך להיות בתחרות של חצי גמר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים למצוא פתרון נקודתי פה.

מיכאל מלכיאור: אני מעביר את השאלה לצבא.

מיכאל מלכיאור: מה הפתרון הנקודתי שאתם יכולים להציע לאיתי עכשיו?

טל מנצל: אני חושב, שעושים עוול לרקדנים כשנאמר, שהרקדנים בוחרים לשרת בצבא.

טל מנצל: השירות בצבא הוא לא בחירה.

טל מנצל: אני חושב, שגם הרקדנים לא מתייחסים לזה כך.

טל מנצל: זאת נקודת הפתיחה.

טל מנצל: הצבא מכיר בחשיבות הרקדנים.

טל מנצל: כבר לפני 20 שנה נקבע תוכנית לרקדנים, תוכננו הקצאות לרקדנים מצטיינים, נהלים ותנאי שירות.

טל מנצל: אני רוצה לא להתייחס ספציפית לנושא של איתי, שמוכר כרקדן מצטיין שמקבל את כל הזכויות של רקדן מצטיין.

מיכאל מלכיאור: אני כן רוצה תשובה ספציפית.

מיכאל מלכיאור: נילי כהן אומרת שלצבא יש את מלוא הסמכות לתת לו את החופשה שהוא צריך בשביל ההשתתפות במסגרת החשובה הזאת.

טל מנצל: כרגע אני לא יכול לתת את המענה לאיתי, כי צריך לבחון את הבקשה שלו.

יואל חסון: עד שתבחן זאת, תיגמר התוכנית.

טל מנצל: מבחינת הצבא, איתי כרגע משתתף בתוכנית.

מיכאל מלכיאור: הוא משתתף על חשבון דחיית השירות.

דוד דביר: בגלל ההורים שלו שלחצו בלי סוף.

דוד דביר: זאת הסיבה היחידה שהוא נשאר בתוכנית.

יואל חסון: אנחנו מדברים היום על איתי, על מנת למנוע מקרים נוספים כאלה בעתיד.

טל מנצל: הצבא מקבל את המלצות ועדת התרבות של משרד התרבות.

מיכאל מלכיאור: ועדת התרבות אמרה פה, שלאחר ההמלצה על רקדן מצטיין אין לה יותר עניין עם הדבר הזה.

עידו תדמור: האם אתם לא חשופים למה שקורה בארץ בתחום של המחול?

רוני קציר: אנחנו מבקשים המלצה מקצועית, כדי לתת חופשה מיוחדת לאותה פעילות.

רוני קציר: קיבלנו את ההמלצה שלהם, חיפשנו פתרון ונמצא פתרון.

רוני קציר: עובדה שאיתי עכשיו משתתף בתוכנית.

מיכאל מלכיאור: זה טוב שאתם מאפשרים לו להשתתף.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זאת, הפתרון שנמצא הוא לא פתרון הרצוי בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: הפתרון הוא על חשבון דחיית שחרורו מצה"ל.

מיכאל מלכיאור: זה אומר שגם בשנה הבאה הוא לא יוכל להשתתף בתחילת העונה.

מיכאל מלכיאור: כל הדברים האלה יעוכבו, כי אתם מיציתם את מספר הימים שניתן לתת לו.

מיכאל מלכיאור: בגלל ההחלטה השלילית של הוועדה של נילי כהן, לא אפשרתם את זה כימים בתוך המסגרת של ה-90 יום.

רוני קציר: הנושא של רקדנים מצטיינים בצה"ל, הוא נושא חשוב וצה"ל מכיר בו.

רוני קציר: בצה"ל יש ספורטאים מצטיינים ומוזיקאים מצטיינים.

מיכאל מלכיאור: זה שיש ספורטאים מצטיינים, אנחנו יודעים.

מיכאל מלכיאור: זה לא קשור לשאלה ששאלתי.

מיכאל מלכיאור: שאלתי, למה אתם לא מאפשרים לאיתי פרי לקבל את הזמן שדרוש לו בשביל להשתתף בתוך השירות שלו בצבא.

רוני קציר: על מנת לקבל החלטה שאומרת שחייל יבצע פעילות כזאת כחייל, אנחנו צריכים חוות דעת מקצועית.

רוני קציר: אם הוא נפצע בתוכנית, אנחנו צריכים לקבל חוות דעת של גורם מקצועי.

יואל חסון: כמה זמן לוקח לקבל חוות דעת כזאת.

מיכאל מלכיאור: הגורם המקצועי זאת נילי כהן.

יואל חסון: אני מקבל תחושה שהרמטכ"ל החדש צריך להתעסק בנושא הזה.

רוני קציר: אנחנו מקבלים חוות דעת מגורם מקצועי, ושוקלים לפי חוות הדעת שאנחנו מקבלים.

מיכאל מלכיאור: הקריטריונים שנקבעו לפני 20 שנה התייחסו לנושא של הופעות מיוחדות של להקות.

מיכאל מלכיאור: בינתיים המדינה התפתחה, הטכנולוגיה התפתחה ויש היום כלים חדשים.

מיכאל מלכיאור: אני מבין, שבוועדה המקצועית שלך דנו בזה והגיעו למסקנה שלילית.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים, שזאת החלטה לא נכונה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים ממך ומהצבא לפתוח את הראש.

מיכאל מלכיאור: להבטיח את עתידו של אדם, זה לא יפיל את צה"ל.

מיכאל מלכיאור: זה יהיה לכבודו של צה"ל, שחייל צעיר רוצה לשרת ונשאר בתוך מסגרת השירות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים שיש כל מיני דרכים להשתמטות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מקבלים את התופעה הזאת.

מיכאל מלכיאור: לכבודו של צה"ל, שיש חייל שמגיע לרמה מקצועית כזאת.

מיכאל מלכיאור: לכן, אני רוצה להציע לחברי הכנסת שיושבים פה לקיים ישיבה נוספת ולזמן עוד אנשים.

מיכאל מלכיאור: אסור לעכב את זה, כי מדובר על מחר והשבוע שלאחריו.

נילי כהן: ביומיים אני לא אצליח לעשות ועדה.

נילי כהן: אני מוכנה להתאמץ לקיים את זה תוך שבוע.

מיכאל מלכיאור: גם לנו יש נהלים, אבל אם צריך אנחנו מקיימים דיונים באופן דחוף, כפי שקיימנו את הדיון הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע לך, כן לכנס ביומיים הקרובים את הוועדה.

מיכאל מלכיאור: תביאי את המומחים שיושבים פה מסביב לשולחן.

מיכאל מלכיאור: הם הבינו שנעשה פה אי צדק, שלא מבינים שיש היום גם מסגרות אחרות מלבד להקות.

מיכאל מלכיאור: אפילו אם אתם צריכים להישאר עוד כמה שעות בערב, תאספו את האנשים ותביאו את המומחים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שמענו דברים מאוד ברורים פה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מהצבא, לשקול מחדש את הדברים.

מיכאל מלכיאור: בלי חוות הדעת המקצועית של הוועדה, אתם שומעים פה חוות דעת מקצועית לא פחות מנומקת.

מיכאל מלכיאור: אמנם לא הם המוסמכים לעניין הזה, אבל הם מקצועניים בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הנקודתית של איתי.

נילי כהן: האם אתה ממליץ שאנחנו נזמין לוועדה הזאת אנשים שהם נוגעים בדבר?

נילי כהן: אנחנו יכולים לעשות ועדה רחבה של אנשים שלא קשורים ולא תלויים בעניין, שייתנו חוות דעת אובייקטיבית.

נילי כהן: לי אין בעיה שאיתי פרי מחר ישתחרר.

נילי כהן: בצבא יש אלפי חיילים.

מיכאל מלכיאור: הוא לא רוצה להשתחרר.

מיכאל מלכיאור: אין לנו שום רצון שהוא ישתחרר.

נילי כהן: השאלה היא ציבורית, והיא יכולה להתעורר מכיוונים נוספים ולא רק מהכיוון שלא איתי פרי.

נילי כהן: אני מוכנה לעשות ועדה עם אנשים אובייקטיבים, אנשים מקצועיים, שמנהלים להקות ובתי ספר, שיישבו וידונו על הדברים האלה.

יואל חסון: האם זאת ועדה של אנשים קבועים?

נילי כהן: כל הזמן יש תחלופה.

נילי כהן: היא מתחלפת אחד ל-3 או 6 שנים, על פי חוק.

מיכאל מלכיאור: תזמיני את מי שאת חושבת שיש להזמין, ותשקלו את כל הדברים שנאמרו כאן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נוגעים בדבר.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש, שזה ייעשה מהר.

מיכאל מלכיאור: אין לזה טעם אם זה ייעשה עוד שבוע.

טל מנצל: מבחינתנו, גם אם ההחלטה המקצועית תתקבל בעוד שבוע- שבועיים, הצבא יידע לקצר את השירות.

מיכאל מלכיאור: מקובל עלי.

מיכאל מלכיאור: אני שמח על כך.

מיכאל מלכיאור: חלק מהעניין זה גם השקט הנפשי של הבחור.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לפתוח בדיון – ואנחנו נעשה את זה גם בדרג הפוליטי – על האפשרות להקמת להקת מחול במסגרת הצבאית, שזה דבר שיכול לפתור את הדברים שאת דיברת עליהם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נבוא בדין ודברים ונבקש ממשרד הביטחון ומשרד התרבות לחזור לוועדה עם פתרונות בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: בנוסף, דרושה הרחבה של המסגרת של מספר הרקדנים המצטיינים.

מיכאל מלכיאור: אין ספק, שהיתה פה התפתחות.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש ממשרד התרבות וממשרד הביטחון, לחזור אלינו עם ההתייחסות שלהם להמלצות שלנו בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: ניתן לכם חודש ימים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך לעקוב ולדון.

נילי כהן: מדברים כאן על תקים.

נילי כהן: נרמז כאן שברגע שחייל מקבל מעמד של רקדן מצטיין, בצה"ל יש הרבה בעיות.

נילי כהן: את זה צריך להסדיר, כדי שזה לא יהיה לפי קפריזה של מפקד.

מיכאל מלכיאור: אני מקבל את המלצתך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בהחלט חושבים, שראוי לתת את הדעת להסדיר את הדברים, על מנת שהם לא יהיו תלויים ברצון של המפקד.

מיכאל מלכיאור: כאשר רוצים בצה"ל לבוא לקראת, עושים זאת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שזאת בקשה ראויה.

אלי אפללו: חה"כ אפללו מודה לכולם שבאו.

אלי אפללו: הנקודה המרכזית היא, ההכרה בנושא של תוכניות טלוויזיה, במסגרת של הקריטריונים של מנהל התרבות.

אלי אפללו: הוא היה שמח לקבל את הפרוטוקול של הדיון האחרון בנושא הזה במדור מחול.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.