ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 74, 2007-02-21 09:00

חברי הוועדה: הו גבאי

חברי הוועדה: דוד רותם

חברי הוועדה: מוזמנים: נצ"מ סוזי בן ברוך - רמ"ד נוער, משטרת ישראל תנ"צ מרגלית קרופרו - ראש מחלקת חקירות ותביעות, המשרד לביטחון פנים מפקח אפרת וולך - קצינת נוער, המשרד לביטחון פנים מפקח שחר יונאי - קצין נוער, המשרד לביטחון פנים שרה כהן - מנהלת מחלקת הרווחה, המשרד לקליטת עלייה רס"ן מושיק אביב - אמ"ש, רע"ן עלייה והשתלבות, משרד הביטחון עמיהוד בהט - מנהל גף קליטת עלייה, משרד החינוך דבורה מרחבי - מפקחת ארצית, משרד החינוך נח גרינבוים - מפקח ארצי בתחום קידום נוער עולה, משרד החינוך דפני מושיוב - פיקוח ארצי – קליטת עלייה, משרד הרווחה מרק בסין - ראש מועצת בני-עייש מרק איפראימוב - רכז נוער שדרות ד"ר יצחק קדמן - מנכ"ל המועצה לשלום הילד איתן גורני - סגן מנהל הרשות הלאומית למלחמה בסמים שמעון סיאני - מנכ"ל עמותת "ידידים" דוד מהרט - מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה מנהלת הוועדה: דנה גורדון עריכת : חיה מרקביץ', חב'

חברי הוועדה: של חה"כ יצחק אהרונוביץ והו גבאי הצעה לסדר היום (דיור מהיר): המצב הקשה של ילדי העולים בישראל, של חה"כ מרינה סולודקין

מיכאל נודלמן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת קליטה, עלייה ותפוצות.

מיכאל נודלמן: היום על סדר היום שלושה נושאים.

מיכאל נודלמן: נושא אחד, הצעה לסדר היום: שיעור העבריינות בקרב בני נוער עולים של חה"כ יצחק אהרונוביץ והו גבאי; נושא שני: הצעה לסדר היום (דיור מהיר): המצב הקשה של ילדי העולים בישראל של חה"כ מרינה סולודקין; נושא שלישי: הצעה לסדר היום (דיון מהיר): גידול הפשע בקרב ילדים העולים של חה"כ דוד רותם.

מיכאל נודלמן: חה"כ גבאי, בבקשה:

חיים גבאי: אני מתנצל, אני חייב להיות בוועדה אחרת ואני אומר שני משפטים.

חיים גבאי: אני הייתי שותף עם חה"כ דוד רותם בהצעה לסדר היום וביקשת דיון דחוף בוועדת הקליטה בנושא עבריינות נוער בקרב עולים.

חיים גבאי: עבריינות הנוער אינה צומחת מה, הם לא באו עם רקע של עבריינות מחוץ-לארץ, אלא זה תוצאה של הקליטה כאן.

חיים גבאי: ודווקא מדינת ישראל שהיא קולטת עלייה כבר שנים רבות, מן הראוי שהיא תהיה מתורגלת יותר טוב בקליטת הנוער משנה לשנה, כי לא יתכן שמשנות ה-50 אנחנו קולטים עולים והנה עכשיו אנחנו צריכים להיכשל בגדול בנושא קליטת העלייה.

חיים גבאי: קליטת עלייה זה לא איזה דבר של תיקון, זה עניין מערכתי בכל התחומים.

חיים גבאי: זה נובע גם מהמצב של התפרקות המשפחה מצד אחד, מעמדו של האב, מעמדה של האם שהם היו העובדים המפרנסים ומעמדם במשפחה השתנה והמשפחה התפרקה.

חיים גבאי: בפרט משפחות של בני עדות שבאו מתרבויות ומרקע שונה כמו העלייה האתיופית, העלייה הרוסית.

חיים גבאי: דבר שני, קליטת שפה, תרבות, ערכים, כל הנורמות האלה משתנות כאן בארץ.

חיים גבאי: דבר חשוב, הנושא של התעסוקה.

חיים גבאי: כאשר אין תעסוקה בבית, זה מביא לעוני ועוני גם מוסיף את ההתדרדרות.

חיים גבאי: אבל אני חושב שלפעמים יש לנו קושי בנושא התעסוקה וקושי בנושא שפה, אבל בנושא של קליטה חברתית אנחנו לא נוכל לבוא ולטעון שהבעיה היא רק כספית בעיקרה.

חיים גבאי: אם אנחנו נתגייס כולנו וזה דבר שאפשר במערכת החינוך לקיים, אם זה מתנ"סים ואם זה מקומות של בילוי או תרבות, אם נשתף את מערך החינוך בנושא הזה, זה יקל עלינו לקלוט אותם.

חיים גבאי: וקליטה חברתית, כאשר הילד ייקלט מבחינה חברתית בבית-הספר ובכיתה, זה יקרין על הצלחתו בלימודים, זה יקרין על השתתפותו בחברה וקליטתו בחברה.

חיים גבאי: כי הצד החברתי יכול להביא אותו לניכור מהחברה, מהכיתה ומהכל.

חיים גבאי: ולכן כדי להצליח ולעמוד בפני הנושא הזה של העבריינות, כל הרשויות שמטפלות בקליטת העלייה צריכות לשלב ידיים ולהיות שותפות וגם בקליטה רוחנית, כי יש כאלה שמגיעים ממקום שכל המסגרת הרוחנית שהיתה להם בבית ובמשפחה, כאן היא שונה.

חיים גבאי: ואם יהיה גיוס של כל הגורמים וכל אחד יתרום בתחומו, אנחנו יכולים לחסום את ההתדרדרות בעבריינות הנוער.

חיים גבאי: קליטה טובה יכולה למנוע מאתנו שהנוער הזה יצא ממעגל העבודה, מעגל הלימודים, מהצבא, ובסופו של דבר יעלה לנו הרבה יותר כסף והרבה יותר משאבים כדי לתקן את מה שהתקלקל בתחילת הדרך.

חיים גבאי: אז בואו נתפוס את העסק בהתחלה כדי שההשקעה הציבורית והנזק שיווצר יהיו אפסיים ונוכל בעזרת השם לצאת לדרך אחרת ואין ספק שקליטה טובה תביא לנו עוד עולים.

חיים גבאי: השתלבות בחברה תביא גם השתלבותו בצבא, בצבא זה בקצונה, זה יקרין על כל מהלך החיים של אותה קהילה שהם במקום שיוכלו להיות גאים בנוער שלהם, הם יתביישו כי כל פעם שיראו נוער עולה, הוא יתדרדר לעבריינות.

חיים גבאי: כאשר הם יראו שהנוער העולה הוא בקצונה, אין ספק שזה יתרום רבות לקליטה טובה ולהבאת נוספים.

חיים גבאי: אני מתנצל, אני צריך ללכת לוועדת הכנסת.

סוזי בן-ברוך: סליחה, לפני שאתה הולך, מבחינת נתוני המשטרה אין עלייה בפשיעת נוער עולה.

סוזי בן-ברוך: להיפך, מ-2004 יש ירידה מבחינת נתוני המשטרה.

חיים גבאי: אבל אחוז אחד צריך להדאיג אותנו גם אם יש 18 עולים, אם זה יותר מהתושבים הישרים.

חיים גבאי: זה לא אם זה עלייה, עלייה בעיניי זה יותר מכלל הישרם שנמצאים כאן.

חיים גבאי: אם הנורמה יותר, אז כולנו צריכים להתגייס.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אנחנו נשמע את הדוברים קודם ואחר-כך נעבור לדיון, כי כולם מדברים על אותו דבר באספקטים אחרים, ופה גם יש כמה אספקטים, לא רק פשע.

מיכאל נודלמן: בבקשה, חה"כ רותם:

דוד רותם: אדוני היו"ר, כשהייתי צעיר שלחו אותנו מביה"ס ומתנועות הנוער לפרוזדור ירושלים ללמד עולים עברית והם העשירו את עולמנו יותר מאשר אנו את העולם של העולים.

דוד רותם: לצערי הרב, מדינת ישראל נכשלה.

דוד רותם: וכשאני אומר שמדינת ישראל נכשלה, אני אומר כולנו נכשלנו בקליטתם של העולים בשנים האחרונות.

דוד רותם: ואני חושב שצריך להודות למועצה לשלום הילד על המחקר הזה משום שהוא הציף ושם על השולחן את פנינו המכוערות.

דוד רותם: אחוז הפשיעה בין ילדי העולים הוא פי ארבעה מחלקם באוכלוסייה.

דוד רותם: וצריך לשאול למה זה קרה, במה אנחנו חטאנו בכך שהנוער הזה הפך להיות נוער עברייני?

דוד רותם: שהרי הנוער הזה הגיע ממקום של תרבות ושל חינוך והוא לא היה נוער עברייני קודם לכן.

דוד רותם: אז נכון שיש גם בעיית המעבר ממדינה למדינה שיוצר איזשהו משבר או אירוע שיכול לגרום לכך, אבל יש כמה דברים שאני חושב שהם בולטים יותר וצריך לתת עליהם את הדעת.

דוד רותם: אחד, אני מאשים את מערכת החינוך, לא רק על כך שלא קלטה את הנוער והחזיקה בו, אלא מי שקורא את המחקר הזה יכול לראות בין השורות שכל הנושא של הנשרה הפך להיות מכה בין ילדי העולים.

דוד רותם: דהיינו, מאוד נוח לביה"ס, למורים, למחנכים, למשרד החינוך, להגיד לילד, "או-קיי, לא באת היום לביה"ס, אל תבוא גם מחר" ועל ידי-כך הנוער הזה נושר ממוסדות החינוך והופך להיות נוער עברייני.

דוד רותם: משרד החינוך חטא בדבר נוסף.

דוד רותם: הוא ביטל את כל התכניות המיוחדות לילדי עולים.

דוד רותם: ויגידו לנו "אין כסף, צריך לקחת ממקורות אחרים".

דוד רותם: לא יתכן ש-18 אחוזים מהעבריינים הצעירים יהיו ילדי עולים כאשר, אנחנו אחראים לכך באופן ישיר משום שאנחנו לא מטפלים בהם.

דוד רותם: הרעיון שבא מכיוון המועצה לשלום הילד מוצא חן בעיניי מאוד, וזה הקמת תכנית של מורים עולים לטובת ילדי עולים.

דוד רותם: זה לא להחליף את המורים הקיימים אלא לתת מסגרות נוספות ואני חושב, אדוני היו"ר, שאנחנו חייבים להחליט לדרוש מהממשלה לעשות מיד שני דברים.

דוד רותם: ראשית, לפעול לצורך הגברת החינוך של הילדים בבתי-הספר, החזקתם בבתי-הספר, גם על-ידי התכנית של מורים עולים על-ידי עולים.

דוד רותם: והדבר השני, אנחנו צריכים לפנות מכאן בקריאה, לא רק למשרדי הממשלה, אלא בעיקר לתנועות הנוער, לאלה שלא הולכים לצבא והולכים לשירות לאומי, להקדיש את מירב המאמצים בשנתיים, שלוש הקרובות לטיפול בילדי עולים כדי שהקליטה שלהם תהיה נכונה ואנחנו לא ניתקל בכתבות מסוג זה.

דוד רותם: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: חה"כ סולודקין, בבקשה:

מרינה סולודקין: אני ביקשתי דיון ואני מאוד שמחה שיו"ר הכנסת וגם יו"ר ועדת העלייה והקליטה חשבו לנכון לקיים את הישיבה.

מרינה סולודקין: אנחנו ידענו שהמצב בקרב העולים גם יוצאי ברית-המועצות, גם אתיופים, גם אצל נוער ממדינות אחרות, הוא קשה ומסובך.

מרינה סולודקין: הנתונים כאן מראים שאצל יוצאי בריה"מ שליש מהילדים הם ממשפחות חד-הוריות ואני חושבת שבכנסת ה-16 ראינו מצד הממשלה ומצד ראש משרד האוצר, שעשו עוול למשפחות חד-הוריות, כמעט הרגו את המשפחות האלה.

מרינה סולודקין: שליש מהילדים אני חושבת שזה אותן המשפחות של העולים.

מרינה סולודקין: ובכנסת ה-17 אנחנו עדיין לא הצלחנו להחזיר את המצב של המשפחות החד-הוריות לקדמותו ואני חושבת שכאן זה המוקד של העבודה שלנו, שאם יש עוני, אם יש משפחה חד-הורית, זה נוער בסיכון וצריכים קודם כל לשפר את תנאי המשפחה, ודבר שני, לתת לילדים האלה שאין להם אבא ושהמדינה היא האבא למשפחות האלה, במדינתנו לא רוצים לדעת את זה, שהמדינה זה האבא למשפחות חד-הוריות.

מרינה סולודקין: אדוני היו"ר, כאחת מהמסקנות של הוועדה שלנו היום, אני רואה קריאה לממשלה לשפר את מצב המשפחות החד-הוריות הכלל הישרות ובמיוחד משפחות של עולים, שלהן אין תשתיות, אין אבא ואימא בבית, אין חמישה דודים ודודות כמו במשפחות הישרות.

מרינה סולודקין: והמשפחות האלה, כשהן מגיעות אליך, אדוני היו"ר, י וגם לחברים מסיעות אחרות, המצב של המשפחות האלה איום ונורא.

דוד רותם: כי אתם ב"קדימה", אתם מחזיקים את האוצר.

מרינה סולודקין: אתה בטוח שאנחנו ב"קדימה"?

דוד רותם: כך כתוב בשלט.

מיכאל נודלמן: עדיין ב"קדימה".

מרינה סולודקין: אבל עצמאים ברחוב שלנו.

מרינה סולודקין: אדוני היו"ר, יש גם נתון שאני רוצה להסב ו את תשומת לב הוועדה.

מרינה סולודקין: כמעט 20 אחוזים של תיקים פותחים נגד הנוער העולה ואחר-כך רואים נתון ש-40 אחוזים של תלמידים ונוער שיושבים בבתי-כלא, הם עולים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שכאן אנחנו הגענו למשהו מסוכן ביותר.

מרינה סולודקין: שאין יחס שווה לנוער ישר ולנוער העולה, יש החמרה בעונש של עולים מבריה"מ ושל אתיופיה.

מרינה סולודקין: רק בישיבה הקודמת אמרנו שהעיתון נותן תמונה מעוותת, כאן כתוב "18 אחוזים מהעבריינים הם עולים" ומה כתוב בעמוד הראשון: "40 אחוזים מהאסירים הילדים הם ילדי הנוער העולה".

מרינה סולודקין: ואני חושבת שזה מאוד מסוכן ואנחנו צריכים לפנות כאן לעורך וגם אני מבקשת ישיבה מיוחדת שתברר מה קורה, איך מענישים את הנוער העולה.

דוד רותם: חה"כ סולודקין, בואי לא נתחבא מאחרי הכותרות בעיתון, המצב הוא גרוע.

דוד רותם: זה שהוא כותב פעם 40 ופעם 18, אז הוא לא בסדר אבל אנחנו צריכים להתמודד עם הבעיה, לא עם הכותרות.

מרינה סולודקין: אתה לא הבנת, אני אמרתי שחשודים בפלילים 20 אחוזים, מהאנשים 40 אחוזים.

מרינה סולודקין: כאן אני חושבת שאנחנו מגיעים לבית-משפט ורואים שיש ענישה מאוד רחבה.

מרינה סולודקין: ואני רוצה לשמוע גם מאנשי המשטרה מה קורה כיוון שהרבה שנים אנחנו מאזינים לדיווחים של סוזי בן-ברוך, שהמצב משתפר, נכון?

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: ד"ר יצחק קדמן, בבקשה:

יצחק קדמן: אני רוצה להודות קודם כל ליו"ר הוועדה על קיום הדיון הזה ולעונג מיוחד לי לברך כמובן את חה"כ מרינה סולודקין, אבל במיוחד את חה"כ דוד רותם, אני חושב שזו הצעה ראשונה שלו לסדר וצריך לברך אותו על כך.

יצחק קדמן: אני מוכרח לומר גם בגילוי נאות שאני מכיר אותו יותר מ-50 שנים.

יצחק קדמן: הדיון שאנחנו עורכים פה היום אמנם מתמקד בנושא של עבריינות בקרב בני-נוער עולה, אבל אי אפשר להתעלם מחברי-הכנסת שדיברו קודם, רמזו לזה כל אחד במסגרת הזמן הקצר, אי אפשר להתעלם מהקונטקסט הכללי שפה צומחת עבריינות.

יצחק קדמן: העבריינות לא באה איתם לא מאתיופיה ולא מבריה"מ, זה לא משהו שהם הביאו אתם בגנים, זה דברים שנוצרו פה על רקע של הזנחה קשה ביותר.

יצחק קדמן: כמובן שיש את הבעיות הרגילות במשבר ההגירה של מעבר מארץ לארץ גם כשעולים לארץ הקודש, כל מעבר מארץ לארץ כרוך במשברים קשים, בעיקר משברים בתוך המשפחה מפני שההורים מאבדים את יכולתם, הם היו קודם הדמות שה הילדים נשאו עיניהם, היום במשבר ההגירה המצב מתהפך, תמונה שנראית הרבה פעמים, ילד קטן לפעמים בן 7, 8, מושך אחריו את ההורה לביטוח לאומי כי הילד הוא המתרגם בין הפקידים לבין ההורה.

יצחק קדמן: איך מרגיש ההורה שהוא תלוי בילד שיסביר לפקיד את מה שהוא צריך להסביר.

יצחק קדמן: ואיך מרגיש הילד ומה זה אומר אחר-כך על חלוקת תפקידים ועל הסמכות של ההורה ועל היכולת שלו לטפל בבעיות ולעמוד אל מול הילד?

יצחק קדמן: המשבר הזה מורכב, הוא יהיה קיים והשאלה היא איך אנחנו מטפלים בו.

יצחק קדמן: שר לקליטת עלייה אמר בכנס באר-שבע בשבוע שעבר, שמדינת ישראל היום משקיעה בעולים הרבה פחות ממה שהשקיעה לפני עשר שנים.

יצחק קדמן: אז אין פה חוכמות ואין פה נסים, אנחנו נותנים לסוס פחות לאכול ואחר-כך אנחנו מתפלאים שהסוס נופל.

יצחק קדמן: העבריינות צומחת על כמה וכמה רקעים שצריך לדעת אותם וכל הנתונים נמצאים בשנתון.

יצחק קדמן: הוזכר פה הנושא של הנסיגה של קליטה בחינוך.

יצחק קדמן: אפשר לברך על הקליטה הישירה במקום מרכזי קליטה אבל לוקחים ילד שעובר מהיום למחר לארץ אחרת, לעולם אחר, שמים אותו בכיתה בדרך-כלל עם עוד 40 תלמידים כי כך נראות הכיתות אצלנו, ואומרים לילד "תתחיל לנסוע".

יצחק קדמן: הילד יושב בכיתה ואינו מבין דבר, שיעורי עזר כמעט שלא קיימים, את האולפניות ביטלו והילד סתם יושב בכיתה.

יצחק קדמן: מה עושה ילד שלא מבין בכיתה?

יצחק קדמן: מהר מאוד הוא מפריע, הוא רוצה תשומת לב, הוא רוצה שמישהו יסתכל גם עליו, הוא מתחיל להפריע למורה ואני לא מאשים אותם כי אין להם כלים בכיתה של 40 ילדים, המורה מאבד את הסבלנות ושולח אותו למנהל.

יצחק קדמן: פעם ראשונה זה נגמר עם המנהל, פעם שניה זה השעיה הביתה.

יצחק קדמן: ואז את צודקת, חה"כ סולודקין, אימא שלו החד-הורית עובדת בסופר במשמרות והוא מושעה מבית הספר ומגיע הביתה לבית ריק ולאן הוא ילך?

יצחק קדמן: הוא ילך לרחוב וברחוב יש המון פיתויים.

יצחק קדמן: אגב, המקום שקולט עלייה הכי טוב זה הרחוב.

יצחק קדמן: יודעים יופי לקלוט עלייה, שם לא מקפחים אף אחד, שם מקבלים אותם בזרועות פתוחות.

יצחק קדמן: ואחר-כך הילד עובר עבירה, בפעם הראשונה סולחים לו וסוגרים לו את התיק כי זאת עבירה ראשונה.

יצחק קדמן: בפעם השניה כבר לא סוגרים את התיק ופה אגב צריך לדעת לא רק את הכמות של העבירות, אלא גם סוגי העבירות.

יצחק קדמן: אם תקראו בחומר, אתם תראו וזה נותן חלק מהתשובות למה שחה"כ סולודקין העלתה, השיעור של העבירות החמורות בקרב ילדי העולים הוא הרבה יותר גבוה מאשר 18 אחוזים, תבדקו למשל בעבירות סמים או בעבירות חמורות אחרות.

יצחק קדמן: ואז אנחנו מגיעים לסוף הדרך.

יצחק קדמן: בסוף הדרך זאת התמונה הנכונה.

יצחק קדמן: אגב, אדוני יו"ר הוועדה, אין טעות בעיתון, הכותרת של 40 אחוזים מדברת על ילדים שיושבים בכלא.

יצחק קדמן: ה-18.5 אחוזים זה ילדים שנפתח להם תיק פלילי, אין טעות.

יצחק קדמן: ואם 40 אחוזים שיושבים בכלא הם ילדי עולים, חלקם באוכלוסייה הוא 10.6 אחוז, זה אומר שזה כמעט פי ארבעה מחלקם באוכלוסייה.

יצחק קדמן: לגבי חלק מזה אולי צריך לבדוק אם יש יחס שונה לילדי עולים, אולי יש להם סניגורים פחות טובים, מפני שהם גם באים מרמת הכנסה יותר נמוכה ולא יכולים להרשות לעצמם "לקנות" את הצדק שלפעמים מחירו מאוד גבוה.

יצחק קדמן: וגם בעניין הזה צריך לזכור, אחד הדברים שמאוד מדאיגים פה הוא הנושא על מצבם הכלכלי של ילדי עולים.

יצחק קדמן: אם לוקחים רק את האוכלוסייה היהודית בארץ לצורך ההשוואה, הילדים העולים הרבה יותר עניים מאשר הילדים היהודים הרגילים.

יצחק קדמן: תיקחו עוד דבר שמופיע פה בשנתון והוא מאוד חשוב, באיזה יישובים גרים ילדי העולים?

יצחק קדמן: חלקם ביישובים בשלושת האשכולות הנמוכים ביותר בישראל, הוא גבוה ביותר.

יצחק קדמן: רוב ילדי העולים אינם גרים בגבעתיים או ברעננה או ביישובים מבוססים אחרים.

יצחק קדמן: כמה מהם בשלושת האשכולות הנמוכים ותנכו מזה את היישובים הערביים ותראו לאן אנחנו מגיעים.

יצחק קדמן: אנחנו כולנו יודעים איפה האוכלוסייה האתיופית יכולה לרכוש דירות במשכנתא שהיא מקבלת.

יצחק קדמן: אנחנו יודעים להיכן האוכלוסיות האלה מגיעות שזה כמובן יישובים יותר חלשים שאין להם את היכולת להתמודד עם האוכלוסייה הזאת.

יצחק קדמן: זה יישובים שיש בהם גם, מן הסתם, הרבה יותר צרות וכשיש צרות – אז הילד נפלט ישר.

יצחק קדמן: חשוב להזכיר נושא שכבר נדון בוועדה הזאת כמו למשל השליחה המיותרת של ילדי עולים לחינוך המיוחד, גם כאשר הם לא צריכים להגיע לחינוך המיוחד מהסיבות שהזכרתי קודם, כי הילד לא מבין כלום ומפריע ואומרים לו, "לא בבית-ספר שלנו".

יצחק קדמן: וכשילדים מגיעים לחינוך מיוחד כשאינם אמורים להיות שם – הם נפלטים.

יצחק קדמן: תבדקו פה את אחוז הנשירה של ילדי עולים שבכיתות מסוימות הוא פי ארבעה מאחוז הנשירה של ילדים ישרים ותיקים.

יצחק קדמן: למה, כי הם יותר מטומטמים?

יצחק קדמן: לא, צדקת גברתי כשדיברת לא על נשירה אלא על הנשרה.

יצחק קדמן: יש הנשרה ממערכת החינוך.

יצחק קדמן: אגב, זה אם כל חטא.

יצחק קדמן: בביקור שלי בכלא אופק עשיתי סקר לא מדעי, ומצאתי שרוב היושבים בכלא אופק לפני שהגיעו לכלא, נשרו מבית-הספר בגלל סיבה כזו או סיבה אחרת.

יצחק קדמן: ברגע שאנחנו מוותרים על ילד במערכת החינוך, כמעט באופן ודאי בשלב מסוים הוא יגיע גם לעבריינות.

יצחק קדמן: ולא נכון להאשים את המשטרה בעניין הזה, המשטרה היא תחנה אחרונה.

יצחק קדמן: צריך להתחיל במקום הרבה קודם והמפתח הוא כמו שאמר חה"כ רותם, להשקיע במאבק למניעת נשירה והנשרה ממערכת החינוך.

יצחק קדמן: אנחנו צריכים לתת הרבה יותר משאבים כדי לקלוט את הילדים.

יצחק קדמן: ילד שייקלט במערכת החינוך – ברוב המקרים לא יגיע לעבריינות.

דוד רותם: באשכול אחד אני רואה שיש שני יישובים שיש בהם בין 10 ל-12 אחוז ילדי עולים.

דוד רותם: אני יכול להבטיח לך שבאשכול אחד לא תמצא עבריינות נוער בכלל וגם לא הנשרה, משום שזה שני יישובים חברים שלא נותנים לעולה לנשור ולא לפשיעה.

מיכאל נודלמן: ד"ר קדמן, אתה חבר קבוע אצלנו.

מיכאל נודלמן: מתחילת הקדנציה אנחנו ידענו שיש נשירה, אנחנו הקמנו תת-ועדה ויומיים בשבוע הם יושבים עם נציגי החינוך וישנה איזושהי התקדמות אבל זה לא מספיק.

מיכאל נודלמן: אסור להתעייף מעלייה.

מיכאל נודלמן: עיתונים מדברים על סטטיסטיקה ודמוגרפיה וכיו"ב.

מיכאל נודלמן: עליה זה נכס גדול כשיש מלחמות וכו'.

מיכאל נודלמן: אני משם ואני לא זוכר כנופיות של ילדים יהודים, זה היה בושה אם ילד יהודי נפל בדבר כזה, היו דברים בכל עיר וכמעט כל האזור ידע את זה, זה היה בושה.

מיכאל נודלמן: אנשים החליטו לעלות לארץ, הם חשבו שעם רפואה טובה, עם מדע טוב, חינוך טוב, הכל יהיה בסדר.

מיכאל נודלמן: כולם אמרו שאנחנו עולים למען הילדים שלנו.

מיכאל נודלמן: אתם יכולים להבין איך מרגישים האנשים האלה?

מיכאל נודלמן: זה כישלון גדול של המדינה.

מיכאל נודלמן: ופה את רוצה להגיד על אחוז פחות, כל הכבוד, אתם לא אשמים, אתם כמו אלה שצריכים לנקות.

מיכאל נודלמן: אשמים אלה שלא נותנים יחד כמו שצריך, אשמים אלה שלא נותנים תקציבים כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: נכון אמרת, חה"כ סולודקין, שאנשים הגיעו ממדינה אחת למדינה אחרת, עם תרבות אחרת.

מיכאל נודלמן: שם הכל ניתן בחינם, כל הספורט היה בחינם, כל החינוך היה בחינם, מה שקשור בילד היה בחינם.

מיכאל נודלמן: פתאום הם עולים חדשים ואין להם כסף ואין להם פרנסה.

מיכאל נודלמן: ילד צריך להיות עסוק עם משהו, עם טכניקה, עם תזמורת, עם מוזיקה, עם ספורט, עם כל מיני דברים.

מיכאל נודלמן: אבל כאן קודם כל ההורה צריך לשלם.

מיכאל נודלמן: אבל אני צריך להגיד שמה שקרה זה לא סוף, למדינה זה עולה יותר כסף ממה שהשקיעה בילדים, על כל הקופה.

מיכאל נודלמן: ודבר שלישי, אני יודע שבישראל יש תנועות נוער, צופים ועוד ועוד.

מיכאל נודלמן: איפה העולים, חברים?

מיכאל נודלמן: אתם ותיקים, ישרים, אתם צריכים לתת את הדעת על זה שיש כל-כך הרבה עולים, ילדי עולים אם עכשיו אנחנו אומרים שזה רע, זה יהיה יותר רע.

מיכאל נודלמן: אני מבקש סליחה כי כואב לי על מה שאני שומע ואני יודע שהילדים וההורים האלה מעולם לא היו פושעים, לא היו שיכורים, לא עוללו דברים מהסוג שנשמע פה, ופה במדינה אני שומע לאחר 17 שנים, נפלו מיליון עולים ואנחנו עושים ממיליון עולים זבל.

שרה כהן: אני חושבת שהדיון הזה הוא מבחינתנו תוצר מאוד משמעותי לזה שאנחנו בעצם שוב העלינו על סדר היום את תמונת המצב של ילדים עולים.

שרה כהן: השנתון הזה הוא שנתון שהוצא ביוזמה משותפת של המשרד לקליטת העלייה יחד עם המועצה לשלום הילד, וזה שנתון שיוצא במהלך השלוש השנים האחרונות בפעם השניה.

שרה כהן: שנתון קודם יצא בשלהי 2004, אנחנו העלינו את השנתון על סדר היום ובדיוק באותה צורה כשם שאנחנו גם נוהגים היום.

שרה כהן: וכל המהלך מבחינתנו ברמה של תהליך משותף עם המועצה, זה באמת לשקף את תמונת המצב לא כאקט שהוא חד-פעמי שהיה בשנת 2004, אלא בעצם לתת את תמונת המצב של הילדים ובני-הנוער העולים גם בפרספקטיבה שהיא פרספקטיבה של זמן ושאנחנו נוכל באמת גם להתייחס באופן נכון ומקצועי לשינויים הן הטובים והן הקשים שמתרחשים בכל מה שקשור לקליטה של בני הנוער העולים.

שרה כהן: אז לכן שנתון זה, לפחות מבחינת משרד הקליטה, הוא גם לא יהיה האחרון.

שרה כהן: המגמה שלנו זה כן להשתמש בו ככלי עבודה שיגיע לכל אחד ואחד, בין אם ברמה של קובעי מדיניות, ברמה של כל המשרדים הממשלתיים ודרך כל מי שעוסק בנושא של קליטה של נוער עולה ועד לרמה של הרזולוציה היישובית הכי מפורטת.

שרה כהן: מתוך העבודה המשותפת שעשינו יחד עם המועצה ניסינו להגיע למקסימום של מידע וגם להעלות אותו על סדר היום כדי שהוא יגיע גם לידיעת כל הרשויות שקולטות את העולים, כדי שזה יהווה גם להם איזשהו כלי, איזשהו מסד נתונים נכון כדי שההתערבות גם בזירה היישובית ולא רק בזירה שנעשית ברמת הממשלה או המטה, תהיה מכוונת כמה שיותר לשיפור המצב של הילדים העולים.

שרה כהן: אדבר גלויות, יש לי קושי עם כתבה שבסופו של דבר לוקחת מתוך השנתון רק את הנתון הכי בעייתי, כי ברמה של עיתונות זה הכי סקסי במובן הרע של זה ואז לשקף את זה בנקודת זמן אחת בלי בכלל להתייחס לתהליכים.

שרה כהן: ואנחנו כאנשי מקצוע ואנחנו כאנשים שצריכים לעבוד באופן שהוא שיטתי ורצוף, כן צריכים לבוא ולהתייחס למהלכים שהם ארוכי טווח וגם לנתונים שהם לא רק בפרספקטיבה של נקודת זמן אחת, כי אחרת מה שנבוא ונגיד לכל אנשי המקצוע ולכל מי שעוסק במלאכה במדינת ישראל, שכל מה שאתם עושים הוא לא שווה כי עובדה ששום דבר לא טוב.

מיכאל נודלמן: אני לא הבנתי מה זה לטווח הארוך, זה לא טווח ארוך 17 שנים?

שרה כהן: אדוני היו"ר, הטווח הארוך הוא מבחינתנו בין היתר, הנתונים שאנחנו בודקים אותם באופן שוטף ושיטתי עם המשטרה כדי לראות מה היה לפני חמש שנים, מה היה לפני ארבע שנים.

מיכאל נודלמן: עכשיו יותר טוב, כן?

שרה כהן: עכשיו יותר טוב.

דוד רותם: השנתון האחרון היה ב-2004?

שרה כהן: השנתון האחרון היה ב-2004.

דוד רותם: מה קרה מ-2004 להיום, עלה או ירד?

שרה כהן: מ-2004 להיום יש ירידה.

דוד רותם: של כמה אחוזים?

שרה כהן: ב-2004 הנתון היה 20.9 אחוזים; ב-2005 אנחנו מדברים על 18.5 אחוזים.

שרה כהן: אבל אני רוצה להגיד שב-2003 היה 22.2 וב-2002 היה 24.1 אחוזים.

דוד רותם: כלומר, עבריינות הנוער יורדת?

מיכאל נודלמן: אבל זה אחרי שהם לא פותחים תיקים לאלה שגונבים אוכל.

מיכאל נודלמן: קודם פתחו תיקים על מי שגנב אוכל?

שרה כהן: מההתחלה לא פותחים לו.

מיכאל נודלמן: לא, אני זוכר שפה אתם דיברתם שעכשיו אתם לא פותחים, קודם אתם פתחתם.

שרה כהן: אדוני היו"ר, אני איש מקצוע ואני עובדת סוצית, ולא רק שאני רואה את עצמי,

מיכאל נודלמן: אני רואה שהמצב גרוע.

שרה כהן: אני מייצגת את זה כדי לבוא ולהגיד שזה לא רק שאני פועלת על בסיס של נתונים כאיש מקצוע אלא איכפת לי גם מאוד מהדברים.

שרה כהן: והמשמעות של הכנת החומר הזה, זה בשביל שכל מערכת שאנחנו עובדים איתה וגם מי שאנחנו לא עובדים איתה, תיקח את הדברים לתשומת הלב.

מיכאל נודלמן: באחוזים זה בסדר, אבל במספרים אני רוצה לדעת.

שרה כהן: הם מופיעים בתוך השנתון וכל הנתונים קיימים.

סוזי בן-ברוך: 1,857 בני-נוער עולים נחקרו במשטרה, כל אחד פעם אחת לפחות.

מיכאל נודלמן: זה 20 אחוזים?

סוזי בן-ברוך: כן.

יצחק קדמן: ואילו זה היה 15 אחוז, זה היה בסדר?

מיכאל נודלמן: לא, זה לא בסדר.

יצחק קדמן: הוויכוח על האחוזים לפעמים משגע אותי, מכיוון שמאחורי האחוזים עומדים בני-אדם.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת כמה זה.

מיכאל נודלמן: כמעט 2,000 ילדים זה חמור.

שרה כהן: אני מסכימה אתך וכל ילד הוא ילד שמחייב התייחסות ולילד יש משפחה ולילד יש הורים ויש לו גם אחים וכל מה שקורה לילד ולמשפחה, צריך לעניין אותנו לא רק ברמה של ילד שביצע עבירה כזאת או אחרת.

שרה כהן: אנחנו לא מנסים להסתתר כאן להתחמק משיקוף הנתונים כמו שהם.

שרה כהן: הנתונים הם קשים אבל חלק מתוך האחריות המקצועית שלנו זה לבוא ולהסתכל על הדברים ולראות איפה צריך להשקיע יותר ואיפה צריך להשקיע פחות.

שרה כהן: אני אמרתי גם בדיונים הקודמים שהתייחסו לגבי הנושא של מצב הנשירה.

שרה כהן: גם במצב של הנשירה אנחנו רואים מגמה של ירידה.

שרה כהן: עדיין המצב הוא יותר גרוע מאשר של התלמידים הוותיקים.

שרה כהן: אנחנו לא מתעלמים מזה אבל אנחנו אומרים שחלק מתוך ההתערבויות שנעשות מן הסתם אולי גם מניבות תוצרים חיוביים וצריך לעודד את אותן התערבויות, את אותן פעולות שמבחינתנו כן יפחיתו את הסיכון בקרב האוכלוסייה של הילדים העולים.

שרה כהן: אנחנו רואים בחלק מהנתונים שיש מגמה שהיא מגמה מעודדת.

שרה כהן: זה צריך לחזק את ידינו כי אם כל הזמן רק מדברים על החצי הריקה של הכוס, המשמעות היא שכל מי שעוסק בדבר זה מרפה את ידיו.

שרה כהן: ואנחנו באים ואומרים, בואו נשקיע יותר ונשקיע ביחד ונעשה פעולות שמכוונות ומגיעות בדיוק לדברים שאנחנו מזהים אותם כדברים הקשים ביותר.

שרה כהן: ואני חושבת שבכוחות משותפים אפשר כן להגיע ליותר הישגים.

שרה כהן: אני שוב אומרת, לרגע אני לא ערה לתמונת המצב, זאת אומרת, זה כלי שהוא מבחינתי כלי עבודה, אני הייתי ערה לנתונים באופן שוטף תוך כדי ההכנה של החומר.

שרה כהן: הנתונים כל הזמן מועברים לשטח ולכל מי שרלוו.

שרה כהן: אני רוצה היום לשקף לדוגמה שתי התערבויות מאקרו ברמה של המדינה כדי לבוא ולהגיד שמבחינתנו הנתונים לא רק נשארים בזירה של משרד הקליטה, יש שתי תכניות ענק כרגע שהמדינה יוצאת איתן.

שרה כהן: האחת, זו עיר ללא מות על בסיס על החלטה של ועדת שרים למאבק במות והמוסד לביטוח לאומי, שהולכת כרגע להיות ב-10 יישובים.

שרה כהן: מבחינת ההסכמות בינינו ועם כל מי שמוביל את התהליך, אנחנו שמים את העולים כאוכלוסיית יעד שאנחנו מכוונים התערבויות שהן מבחינתנו התערבויות ממוקדות בדיוק בנושא של הפחתת התנהגויות מות.

דוד רותם: באיזה אשכולות נמצאות הערים האלה?

שרה כהן: נבחרו 11 ערים.

שרה כהן: הן פרוסות על פני אשכולות שונים.

שרה כהן: זאת אומרת, הרשימה היא רשימה ידועה והיא קיימת.

שרה כהן: 11 ערים שמתוכן אילת היא עיר דגם כי שם פותחה התכנית.

דוד רותם: אולי את יכולה להרחיב, מה ההתערבויות הספציפיות?

שרה כהן: התכניות בעיר ללא מות זה תכניות יישוביות מאוד כוללות, מערכתיות, שמדברות על הפחתת המות לסוגיה ביישוב בכל מה שקשור לנושא.

דוד רותם: מה ההתערבות הישירה שלכם לגבי ילדי עולים?

שרה כהן: ההתערבות הישירה שלנו באותם יישובים זה האימוץ של תכניות שאנחנו זיהינו אותן כתכניות שהן מניבות תוצרים חיוביים.

שרה כהן: לדוגמה, תכנית שאנחנו עושים כרגע יחד עם עמותת "ידידים", נמצא כאן ידידי, שמעון סיאני, מנכ"ל העמותה, יחד עם שירות המבחן לנוער ויחד עם משטרת ישראל.

שרה כהן: זו תכנית שאנחנו התחלנו אותה של ליווי נוער עולה עובר חוק, ליווי שלו ושל הוריו, של משפחתו.

שרה כהן: התכנית התחילה ב-10 יישובים, אומצה גם על ידי הביטוח הלאומי וכרגע הורחבה ל-20 יישובים.

שרה כהן: אנחנו מאמינים מתוך השיח המשותף שלנו שהתכנית הזאת היא תכנית שמניבה תוצרים חיוביים בהפחתת סיכון והתנהגות עבריינית בקרב נוער עולה.

דוד רותם: לאחר שהוא כבר נוער עובר חוק?

שרה כהן: זאת תכנית שהיא תכנית טיפולית.

דוד רותם: אני מחפש את ההתערבות לפני שהוא עובר את החוק.

שרה כהן: אני מסכימה אתך שחלק מהתכניות הן תכניות שאמורות להיות מניעתיות.

שרה כהן: מה שאנחנו כאן כרגע שיקפנו זה אחת מהתכניות שהיא תכנית שאמורה להיות מכוונת גם לנוער שעבר את העבירה.

שרה כהן: אי אפשר גם להתעלם מהמצב הזה.

שרה כהן: אנחנו גם חושבים שברגע שנעשית עבודה אתו, אז עשויה להיות מניעה של העבירה החוזרת וזה יכול להשליך גם על בני-משפחה נוספים באותה משפחה.

דוד רותם: תרשי לי לשאול, אני לא בא בטענות יך כי את עושה את מלאכתך נאמנה, אין לי ספק.

דוד רותם: מה אחוז התקציב של המחלקה שלך או האגף שלך מתקציב משרד הקליטה?

שרה כהן: אני לא אתייחס רק לתקציב שלי כי אנחנו מדברים על כמה אגפים אצלנו במשרד.

שרה כהן: בבדיקה שאנחנו עשינו במסגרת דוח ועדת שמידט שזאת הוועדה הציבורית שבדקה את מצבם של ילדים ונוער בסיכון, וזאת הוועדה השניה שגם רציתי לתאר את ההתערבויות שנעשות באמצעותה כרגע, אנחנו ראינו שבמסגרת תקציבי המשרד מוקצים, נכון לשנת 2004, 41 מיליון ₪ שהם כולם מכוונים מתוך תקציב הפעולה של המשרד לטובת תכניות שונות לנוער עולה במצבי סיכון וסכנה.

דוד רותם: ומה היה תקציב המשרד הכללי ב-2004 ?

שרה כהן: אני מתייחסת לזה.

שרה כהן: התקציב הזה מהווה 18.9 אחוז מתקציבי הפעולה הגמישים של המשרד.

שרה כהן: אני לא מדברת על הקשיחים כי עם הקשיחים אין לנו מה לגעת.

שרה כהן: אני מבקשת מכל הנוכחים ליטול את חוברת דוח ועדת שמידט ולהסתכל גם על ההקצאות הממשלתיות השונות.

שרה כהן: משרד הקליטה כמשרד חברתי הקצה מתקציבי הפעולה שלו את התקציב הכי גדול אחרי משרד הרווחה, לטובת ילדים ונוער בסיכון.

שרה כהן: ופה צריך לבוא ולהראות כי אין את הפרופורציות, רבותיי, זה על סדר היום של המשרד ומאז זה גם גדל.

שרה כהן: אבל המשרד לקליטה העלייה הוא בוודאי לא המשרד היחיד שעוסק בנושא של נוער בסיכון ויש שני משרדים ייעודיים בגדול שזה משרד הרווחה ומשרד החינוך, שהם הגורמים הממשלתיים המרכזיים שהנושא בעצם הוא על סדר היום שלהם.

דוד רותם: אדוני היו"ר, אתה בוודאי גם הזמנת את שר הרווחה לדיון הזה?

שרה כהן: חלק מתוך מה שאנחנו בעצם מכוונים לעשייה, זה להעלות בדיוק את הנתונים האלה ולהיות בשיח שוטף עם משרד הרווחה וגם משרד החינוך כדי שהנושא יקבל מבחינתנו את הפרופורציות.

שרה כהן: התפקיד שלנו בהקשר הזה גם מול המשרדים, הוא לא רק להיות שותפים שלהם אלא גם להיות הסניגורים של אוכלוסיית העולים.

שרה כהן: אני מנסה להעמיד את הדברים בלי לטייח כשם שהם.

שרה כהן: רבותיי, זאת תמונת המצב.

דוד רותם: רק שאלה אחת אם אפשר.

דוד רותם: מה יעשה משרד הקליטה כדי למנוע עבריינות נוער בעולים?

דוד רותם: דהיינו, האם אתם מפעילים שם תנועות נוער?

דוד רותם: האם אתם מפעילים מוסדות חינוך?

דוד רותם: האם אתם מפעילים עזרה לתלמידים?

דוד רותם: מה עושה משרד הקליטה לעניין קליטת הנוער העולה לפני שהוא הפך להיות עבריין?

שרה כהן: משרד הקליטה לא מפעיל את כל אותן מסגרות במוסדות כי המוסדות והמסגרות הללו הן חלק מהתשתיות של המדינה, שהאחריות לגבי ההפעלה שלהן היא לא מהמקום של משרד הקליטה.

דוד רותם: לא מבחינת אחריות, מבחינת ניסיון לשיתוף פעולה.

דוד רותם: אני לא מבין, אם אתם פונים לתנועות נוער ואומרים, "בואו תעזרו לנו", לא שאתם יכולים לחייב אותן, מה אתם עושים בעניין?

מרינה סולודקין: אם במשרד החינוך לא חושבים על כך, איך הם יכולים להצטרף למה שלא קיים במשרד החינוך?

דוד רותם: לא, הם יכולים לפנות ולבקש שיתוף פעולה, למה הם לא יכולים?

שרה כהן: מבחינת המשרד, הפעולות שלנו בנושא של מניעה נעשות על טווח מאוד גדול של פעולות.

שרה כהן: חלק מהדברים זה אם היה תקציב נוסף, בוודאי שאפשר היה להרחיב את זה.

שרה כהן: אבל בשביל לסבר את האוזן, חלק מהעשייה מתייחסת גם לנושא של תגבור לימודי, של שיפור מיומנויות השליטה בשפה העברית.

שרה כהן: זה הכל פעולות מניעתיות, של קליטה מרוככת יותר של הילד במערכת הבית-ספרית, של סיוע שהוא סיוע גם בשעות שהן שעות פנאי ברמה של שעות פנאי איכותיות, שילוב בחוגים, שילוב בעשייה מהסוג הזה.

שרה כהן: מבחינתנו זה הכל פעולות מניעתיות אבל הן לא רק שלנו.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה, אתם מדברים על כסף ואפשר להשקיע כסף.

מיכאל נודלמן: איזה כסף אתם צריכים להקציב?

מיכאל נודלמן: אתם משקיעים כסף ולא יודעים מה יהיה עם זה, או יהיה אחוז ירידה אחד או שניים או שלושה.

מיכאל נודלמן: במדינות מתוקנות עושים תכנית ולפני שמשקיעים כסף, מתכננים ויודעים שבגלל פעולות כאלה שמתכוונים לפתח בשנה הבאה, יהיה שני אחוז פחות עבריינות.

מיכאל נודלמן: אתם עושים את זה ככה או עושים ככה, יש כסף והכל הרבה והכל בסדר ויהיה בסדר, אני רואה כמה שבסדר.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת, אתם משקיעים כסף רב, מה אתם חושבים שיהיה?

מיכאל נודלמן: כמה אחוז יהיה פחות?

מיכאל נודלמן: על כמה יהיה יותר טוב?

מיכאל נודלמן: חברים, אני כועס מאוד כי הילדים זה הצרה של כל המדינה.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים בהרבה מלים אני לא מבין שום דבר ממה שאנחנו מדברים פה.

מיכאל נודלמן: יש תכניות, אבל מתי תהיה ירידה משמעותית בדברים האלה?

מיכאל נודלמן: מתי?

מיכאל נודלמן: אתם יכולים להגיד?

מיכאל נודלמן: מה אתם יכולים לעשות כיוון שאנחנו חברי-הכנסת לא יכולים להשלים עם המצב הזה.

מיכאל נודלמן: אני יו"ר ועדת קליטה וחברי-הכנסת פה, אנחנו דורשים מכל משרד שאתם תענו לנו מה אתם קונקרטית צריכים לעשות כדי שבשנה הבאה האחוז ירד פחות ממה שהוא עכשיו.

מיכאל נודלמן: אם אתם מוכנים לענות – בבקשה – אם לא – אין על מה לדבר.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים במלים, אנחנו לא מדברים במעשים.

מיכאל נודלמן: בישיבה שעשינו עם הצבא שמענו נתונים אמיתיים כי הם יודעים מה לעשות והם יודעים מה יהיה אחרי זה.

מיכאל נודלמן: פה אני לא שמעתי שום דבר, אני שמעתי מלים יפות אבל לא הבנתי ואני מבין שגם חה"כ רותם לא הבין את כל המשמעויות של הדברים שאתם אומרים.

מרינה סולודקין: אדוני היו"ר, אמרתי שחסר כסף למשפחות חד-הוריות.

מרינה סולודקין: ומשרד הקליטה הוא משרד עני, כמו שאמרנו.

מרינה סולודקין: כשאני עזבתי ב-2000, זה היה שני מיליארד, עכשיו מיליארד וחצי, זה קיצוץ של חצי מיליארד ₪.

דוד רותם: מרינה, לא היית צריכה לעזוב.

מיכאל נודלמן: בואו נשמע את נציגי הצבא.

מושיק אביב: הצגנו פה את התכנית השנתית שלנו בשבוע שעבר.

מושיק אביב: לגבי נוער בסיכון.

מושיק אביב: יש לנו תכניות משותפות עם משרד החינוך שחלקן הצגנו בשבוע שעבר.

מושיק אביב: אנחנו שמנו לנו יעד השנה הזאת להיכנס לטיפול מסיבי באוכלוסיית בני העולים מחבר העמים ומיוצאי אתיופיה, מיצוי תפקידים שלהם.

מושיק אביב: אנחנו גילינו שדרך מיצוי לתפקידים איכותיים בצה"ל, אנחנו יכולים להביא אותם למצב של מעורבות חברתית שמביא לשירות תקין.

מושיק אביב: מרבית העולים, ברגע שהשירות משמעותי עבורם ועבור צה"ל, הם צולחים את כל השירות בשלום.

מושיק אביב: הנתונים הוצגו בשבוע שעבר.

מושיק אביב: בשנה הזאת אנחנו בוחנים כל חייל ופיקוד בראשות ראש אכ"א וראש אמ"ש, בוחנים במיצוי העולים שם לקצונה.

מושיק אביב: ויש הגדרות מאוד ברורות של החיילים העולים לפני צברים ביציאה לקצונה, אם האחוזים היו אחוזים שהם מאוד בעייתיים עד השנים האחרונות ואני מדבר על אחוזים מעטים מאוד של חיילים עולים ליציאה לקצונה, היעד השנתי בשנה הזאת הוא להעלות לפחות ב-50 אחוזים את כמות היוצאים לקצונה ולקורסי פיקוד ודרך זה אנחנו מביאים אותם למעורבות חברתית.

מושיק אביב: ייאמר לזכות משרד הקליטה, שהוא מלווה את התוכנית, מתקצב אותנו ומוביל איתנו תכניות נוספות בתוך הצבא.

מושיק אביב: יש תכנית מערכתית שמתחילה בטרום הגיוס וזה בשיתוף משרד החינוך והיא מסתיימת בהכנות לקראת שחרור מצה"ל של מכינות ייעודיות להשתלבות מיטבית בחברה, בעיקר עם בני העדה האתיופית.

מושיק אביב: כל חייל בן העדה האתיופית, מקבל מכינה שמסייעת לו עם השחרור להשתלבות במערכת האזרחית.

מושיק אביב: לגבי תחילת שירות.

מושיק אביב: אחד הדברים הבעייתיים שאנחנו נתקלים בו זה קשיים בשפה.

מושיק אביב: חיילים רבים באחוזים מאוד גדולים מגיעים עם שפה עברית מאוד קלוקלת או מאוד בעייתית ואנחנו משפרים.

יצחק קדמן: גם לאחר שבילו כאן בבית-ספר?

מושיק אביב: אני מדבר עולים חדשים ועל עולים ותיקים.

מושיק אביב: אנחנו כצה"ל בשנת העבודה הקרובה הולכים להכפיל במאה אחוזים את כמות האולפניות שאנחנו פותחים ואת קורסי העברית בגלל בעיות קשיי שפה.

מושיק אביב: אם יש לו קשיי שפה, הוא לא יכול לקבל תפקידים איכותיים.

מושיק אביב: ואנחנו כן רוצים להביא אותם לתפקידים איכותיים ככל חייל בצבא ולכן השנה הזאת אנחנו אפילו הגדרנו כשנת האולפנית ואנחנו מכפילים את האולפניות בליווי ותיקצוב של משרד הקליטה.

מושיק אביב: יש תכנית סדורה בעניין הזה כשהדגש השנה באמת על הרחבת האולפניות ומיצוי תפקידים לקורסי פיקוד וקצונה, לכל הזרועות, לכל החילות, כולל במשמר הגבול, בכל מקום שיש בו חייל של צה"ל.

מושיק אביב: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: מר איתן גולד, בבקשה:

איתן גורני: אני מתייחס מנקודת מבט של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול לגבי הנושא של עולים, בדגש על נוער מכיוון שהדיון כאן הוא על נוער.

איתן גורני: כשאנחנו בודקים את הנתונים, עפ"י הסקר האחרון שעשינו ב-2005, אז נתונים של הנוער העולה, הן לגברי נוער יוצאי אתיופיה והן נוער יוצאי חבר העמים, משתמשים בטבק, אלכוהול, סמים, יותר מאשר ילדי ישראל.

איתן גורני: זה לא אומר שילדי ישראל הם בסדר, רק שאצל עולים המצב הרבה יותר חמור.

איתן גורני: אם אנחנו נרד מהסקרים ופשוט נסתכל בעיניים על הנוער שנמצא בטיפול, או אם נלך למוסד לגמילה מסמים, למלכישוע, שזה המוסד הגדול של גמילה מסמים לנוער, אז אתם תראו שחלק גדול מבני-הנוער ואני בכוונה לא מדבר על אחוזים, אבל יותר ממחצית הנערים שנמצאים שם, הם יוצאי חבר העמים.

איתן גורני: אם אני הולך לאשפוזית פה בירושלים, החלק היותר גדול של בני הנוער הם עולים, בעיקר עולים מארצות חבר העמים.

איתן גורני: כלומר, אין ספק שבכל מה שקשור לתופעות של סמים, אלכוהול וגם טבק, שזה בהחלט לא דבר זניח, אז בני-הנוער יוצאי בריה"מ ואתיופיה, הם בולטים.

איתן גורני: אנחנו משתדלים ברשות למלחמה בסמים ואלכוהול, לתת את הדגש לטיפול באוכלוסיות האלה יותר מאשר לאוכלוסיית בני הארץ.

איתן גורני: ואני שמח לומר שבשנת 2006 וגם בשנת 2007, כתוצאה מסיוע ודחיפה שקיבלנו דווקא מסיעת "ישראל ביתנו" בכנסת, הצלחנו להגביר תקציבים גם בשנה שעברה וגם השנה.

איתן גורני: אמנם לא מדובר בעשרות מיליונים אבל במיליונים בודדים ותתפלאו שבמיליונים הבודדים האלה אפשר לעשות לא מעט.

איתן גורני: כל מה שאנחנו עושים, נעשה בשיתוף גם עם משרד הקליטה וגם עם משרד החינוך וגם על כל מיני גורמים אחרים שבשטח וגם בתכנית למניעת מות, "ערים נגד מות", אנחנו גם נוטלים חלק.

איתן גורני: אנחנו פיתחנו גם תכניות מניעה לבני נוער עולה, סדנאות להורים יוצאי חבר העמים בקהילה, טיפול מיוחד בעולים חדשים.

איתן גורני: אנחנו יוצאים למחקר מיוחד על שימוש בסמים בקרב יוצאי בריה"מ.

איתן גורני: בשנת 2006 וגם השנה אנחנו עושים מסעי הסברה מיוחדים בטלוויזיה הרוסית ובשפה הרוסית.

איתן גורני: פתחנו קו חם מיוחד לאוכלוסיית העולים מבריה"מ שבו התשובות והשיח עם העולים נעשה בשפה הרוסית וזה העלה את מספר הפונים.

איתן גורני: בכלל הקו החם של הרשות שקיים כבר למעלה משנתיים, הכפיל ושילש את מספר הפונים, כאשר לקו החם בשפה הרוסית יש פניות רבות, בעיקר בנושאים של טיפול ושיקום ואנחנו נותנים לפונים פתרונות.

איתן גורני: מהתקציבים שקיבלנו למגזר הרוסי, גייסנו 22 איש בפריפריה ביישובים השונים, שעוסקים ספציפית בטיפול לכל הנפה בעולים מחוץ לארץ בדגש על עולים מבריה"מ.

איתן גורני: כל האנשים האלה הם בעצמם עולים מבריה"מ, בעלי הכשרה מתאימה לעסוק בנושאים של מלחמה בסמים וכולם דוברים רוסית.

איתן גורני: כלומר, ירדנו מהסיסמה של "עברי דבר עברית ורק עברית".

איתן גורני: החלטנו שלאוכלוסייה הזאת אנחנו צריכים לעזור בשפה הרוסית כולל קהילת גמילה טיפולית בראשון לציון בשם "רנסנס" שמתנהלת כולה בשפה הרוסית, דבר שלא היה קיים קודם ולכן, אמנם פעם אנחנו לא אהבנו את זה מסיבה אידיאולוגית אבל הגענו למסקנה שצריך לעשות את זה ברוסית.

איתן גורני: במתחם לוינסקי תחנה המרכזית בתל-אביב מסתובבים המון הומלסים שחלקם הגדול הם עולים חדשים.

איתן גורני: אנחנו מוציאים את האנשים משם ושולחים אותם לקהילות טיפוליות, כבר הוצאנו משם למעלה מ-70 איש.

איתן גורני: אני חושב שאנחנו בשיתוף עם כל הגורמים האלה שכאן דיברו וגם ידברו, עושים כמיטב היכולת אלא שהכל בסופו של דבר, מותנה לכסף.

איתן גורני: התקציבים שקיבלנו בשנה שעברה והשנה ינותבו למען העולים החדשים, יש לנו כרגע את האפשרות לתת דגש יותר לכיוון של העולים החדשים.

איתן גורני: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: דיברת ברור באופן מיוחד, כל הכבוד על מה שאתם עושים.

מיכאל נודלמן: זה חשוב אבל מה שיותר חשוב שפחות ופחות ילדים יגיעו כם.

איתן גורני: הגענו להסדר עם הצבא שחלק מהילדים שמסיימים את טיפול הגמילה במלכישוע, מתגייסים.

איתן גורני: חלק אחר מקבלים מלגות והולכים ישר ממלכישוע ללמוד בטכניון, כי הם חבר'ה עם ראש טוב.

איתן גורני: וכשאתה מוציא אותם מהסמים – אתה יכול לעשות אתם הרבה דברים.

איתן גורני: לדעתי אנחנו לא עושים מספיק.

יצחק קדמן: לא, הטענה היא לא ך.

דוד רותם: האם אתם מרגישים שיש ירידה במשתמשי סמים כתוצאה מהפעילות שלכם?

איתן גורני: אני לא יכול להגיד שיש ירידה.

איתן גורני: הכוונה, אני לא כל-כך רואה את הירידה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: נציגת המשטרה, בבקשה:

סוזי בן-ברוך: לאחר כל מה ששמענו כאן, אני חייבת קצת ליישר את ההדורים.

סוזי בן-ברוך: משנת 1993 ועד שנת 2004,

דוד רותם: אסור לשוטר ליישר הדורים עם האזרח, אנחנו תמיד צריכים להיות בשני הכיוונים.

סוזי בן-ברוך: אנחנו משתדלים, לא שזה עוזר הרבה.

סוזי בן-ברוך: בכל אופן משנת 1993 עד שנת 2004 היתה עלייה מסיבית במעורבות של קטינים מנוער עולה בפשיעת נוער.

סוזי בן-ברוך: אנחנו כל הזמן התרענו על זה כאן בוועדת הכנסת.

סוזי בן-ברוך: היתה עלייה גבוהה מאוד עד כדי כך ש-26 אחוזים מסך תיקי הנוער, היו תיקים של נוער עולה.

סוזי בן-ברוך: וכל הגורמים שיושבים כאן

סוזי בן-ברוך: מעורבים אתנו כי ישבנו על המדוכה לבדוק מה אפשר לעשות ומהר, כדי שזה יפסיק כבר לטפס כלפי מעלה.

סוזי בן-ברוך: אני חייבת לציין שהמצב גרוע, אנחנו לא במצב טוב, אני לא יכולה לבוא ולהגיד שהמצב נהדר, כי אם אני אקח אתכם לסיור ביום שישי בלילה בדרום תל-אביב, באזורי הפאבים והמועדונים; בבאר-שבע וגם בירושלים, בחיפה, במקומות מסוימים, אתם תראו הרבה מאוד נוער עולה ששותה לשוכרה ואי אפשר לא לזהות אותו.

סוזי בן-ברוך: הם שותים לשוכרה ונמצאים בגילופין ובעקבות עבירות המות אנחנו נאלצים לעכב או לעצור אותם, להזמין את ההורים שיבואו לקחת אותם וכו'.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, זה יהיה פער עצום ממה שאני אומר עכשיו וממה שאתם תראו בשטח.

סוזי בן-ברוך: באלכוהול המכה היא מכה קשה, אני לא יכולה לתת נתונים כי זאת לא עבירה לשתות אלכוהול.

סוזי בן-ברוך: העבירה היא רק למכור לקטינים וכאן אנחנו מנסים לעשות את המקסימום, וגם כן לא עושים מספיק.

סוזי בן-ברוך: משנת 2004 עד היום 2006, בשלוש השנים האחרונות יש מגמת ירידה, המגמה היא מגמה ברוכה ואי אפשר להתעלם ממנה, אבל עדיין המצב הוא לא טוב, עדיין צריך להמשיך ולעשות את המקסימום כדי למזער את המכה הזאת.

סוזי בן-ברוך: ואני אומרת מכה משום שנכון אמרתם כאן, הכותרת בעיתונות בשנת 2006 היא שזה ירד ל-18 אחוזים מסך כל התיקים כאשר החלק של הנוער הזה באוכלוסייה הוא 11.5 אחוז.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, עדיין חלקו בפשיעה יותר גבוה מחלקו באוכלוסייה וזה עדיין לא טוב, הנורמלי הוא כאשר חלקו באוכלוסייה כמו חלקו בפשיעה, זה היה צריך לרדת ל-11 אחוז לפחות.

סוזי בן-ברוך: כאשר נכנסים לכל המקומות שציינו כאן איתן ושרה, כמו מרכזי גמילה ומעונות חסות של משרד הרווחה, גם שם אחוז הנוער העולה הוא גבוה מאוד יחסית.

סוזי בן-ברוך: במעונות חסות מדובר על נוער עבריין שבעקבות עבירות נכנס למעונות חסות לפני הכלא.

סוזי בן-ברוך: קפצתם ישר ל-40 אחוזים של הכלא, אבל זה משהו שכנראה ניתן שם בשירות בתי-הסוהר.

סוזי בן-ברוך: 40 אחוזים זה לא במקרה, צריך גם לבדוק מה אחוז הנוער העבריין שממשיך לבצע עבירות לאחר שקצין מבחן לנוער מטפל בו.

סוזי בן-ברוך: וכאן כנראה שהאחוז הוא גבוה מאוד למרות הניסיונות של אנשי הטיפול.

סוזי בן-ברוך: טיפול של השירות לנוער הוא גם תלוי בתא המשפחתי ואתה ציינת זאת בתחילת דבריך.

סוזי בן-ברוך: אם אין משפחה תומכת ומחבקת שיכולה להעניק לילד את מה שחסר לו – הנער הזה יחזור חזרה לפשיעה.

סוזי בן-ברוך: ולכן בכלא ובמעונות חסות וגם במרכזי התמכרות, האחוז הוא גבוה מאוד כי אין מי שיקלוט אותו לאחר מכן כדי לסייע לו ולהרים אותו חזרה ולהכניס אותו למעגל הנורמטיבי.

יצחק קדמן: אגב, ברשות חסות הנוער, הילדים העולים מהווים 40 אחוזים מכלל הילדים.

סוזי בן-ברוך: השאלה היא מה אחוזי ההצלחה, כי כשמדובר ב-40 אחוזים לכלא, זה שמתוך 160 בני-נוער מגיל 14 עד 18 הם בכלא, 40 אחוזים הם בני נוער עולה וזה הנתון בפועל.

סוזי בן-ברוך: לכן אני אומרת, צריך גם לשבח את המגמה, נכון שהמצב לא טוב, אבל המגמה היא מגמה ברוכה ונכונה.

מיכאל נודלמן: מרק בסין, בעיר שלך יש הרבה מקרים כאלה או יותר, מה אתם עושים שם בעירייה?

מיכאל נודלמן: בבקשה:

מרק בסין: הבעיה קיימת אדוני היו"ר, כששאלת את השאלה הנכונה מתי אנחנו נראה את הירידה באחוזי הפשיעה, זה היה נראה מתוך כאב.

מרק בסין: אולי השאלה שצריכה להישאל היא, מה צריך לעשות כדי להשיג את המטרה הזאת?

מרק בסין: בשלטון המקומי אחת הבעיות שאנו מזהים היא שלנוער העולה אין כתובת.

מרק בסין: חה"כ דוד רותם ציין שכשהיה צעיר, היה בתנועת נוער והוא לימד את העולים.

מרק בסין: אני, כשהייתי צעיר ב-1973, למדתי עברית באחד המוסדות והיתה לנו כתובת.

מרק בסין: לא רק לנוער העולה אין כתובת, גם בכלל באופן כללי לעולים חדשים.

מרק בסין: היה פרדוקס, הרי קליטה מתרחשת ברשויות באמצעות משרדים, באמצעות גופים מכובדים שכל אחד עושה את עבודתו, אבל בתוך הרשויות, הנושא של רכזי קליטה, מנהלי מחלקות הקליטה, לא מוסדר עד היום במדינת ישראל.

מרק בסין: אין פונקציה כזאת המחויבת עפ"י חוק או עפ"י תקנות, ברשויות מקומיות הנושא הזה הוא וולונטרי.

מרק בסין: רשות שמעונינת ויכולה, היא ממנה מתקציבה בצורה מלאה את הפונקציה הזאת שמנסה לטפל בנושא של קליטת העלייה.

מרק בסין: למרות שקליטת עלייה זה אחריות ממלכתית באמצעות משרד הקליטה, כמו חינוך ורווחה, בחינוך וברווחה ברשויות חייב להיות אדם שמטפל בזה עפ"י החוק.

מרק בסין: בנושא של הקליטה אין פונקציה כזאת המחויבת עפ"י החוק.

מרק בסין: כאן הבעיה הראשונית.

דפני מושיוב: גם במשרד הבריאות אין פונקציה כזאת.

מרק בסין: נכון, בהחלט האחריות על הרשות בנושא הבריאות למעט תברואה ווטרינריה.

מרק בסין: גם תברואה וגם וטרינר חייבים להיות ברשות.

מרק בסין: בבני-עיש 60 אחוזים מכלל האוכלוסייה זה עולים חדשים, 47 אחוזים זה נוער.

מרק בסין: לפני שנתיים זיהינו שם בעיה של הנשרה ופנינו למשרד הקליטה ואני חייב לציין, משרד הקליטה הרים את הכפפה והשתכנע שקיימת בעיה שעלולה להתרחב ומימן נקודתית פרויקט, אבל הנושא הזה הוא נקודתי.

מרק בסין: הפרויקט הזה מטרתו לזהות את אותם נערים ונערות שנשרו מהמערכת, להחזיר אותם למערכת החינוך והצלחת הפרויקט הזה היא מאה אחוזים, אולי צריך לקחת דוגמה ולהרחיב אותה באיזושהי צורה.

מרק בסין: הבעיה לא נפתרה כי צריך את אותם נערים להשאיר במערכת החינוך ואני לא בטוח שמערכת החינוך היא מענה לנושא הזה.

מיכאל נודלמן: כבר דנו בוועדה למה נושרים הילדים, זה כי אין שפה, אין אולפן, אין שום דבר.

מיכאל נודלמן: כמה זמן ילד יכול להיות מטומטם בכיתה?

מיכאל נודלמן: חודש, חודשיים?

מיכאל נודלמן: מה זה להביא אותו חזרה?

מיכאל נודלמן: הוא צריך ללמוד שפה, אבל אם לא נותנים לו,

מרק בסין: צריך שתהיה לו כתובת למי לפנות במערכת החינוך כדי שהוא לא יחזור לרחוב.

מרק בסין: חייבת להיות כתובת במערכת החינוך.

מרק בסין: הדוגמה של פרויקט משרד הקליטה בבני-עיש אולי זו דוגמה לרשויות אחרות.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: גב' מושיוב:

דפני מושיוב: אולי נקודה פוזיטיבית, אנחנו כאן בוועדה דנו כמה וכמה פעמים בנושא של הטיפול בעולים, ויכול להיות שאולי הגיע הזמן לא להסתכל על הדברים בצורה מנטלית, לא לפי נושאים וקטגוריות.

מיכאל נודלמן: תאמיני, אנחנו לא רואים בצורה מנטלית.

דפני מושיוב: לא, יכולת לראות את התמונה הכוללת, וכמו שציינה שרה את דוח שמידט, שבדק אמנם את הנושא של ילדים בסיכון אבל עפ"י כל משרדי הממשלה והגורמים הנוגעים בדבר, ונעשתה עבודה מאוד רצינית שם.

דפני מושיוב: יכול להיות שצריך להציע שיהיה סוג של דוח שמידט בנושא תפקודי העלייה במדינת ישראל ויראו את התמונה הכוללת ולא יאספו נתונים באמת רק על ילדים אלא גם יאספו על משפחותיהם ויראו את הקורלציות בין הנושא של תעסוקה ושל שפה ושל חינוך ושל רווחה, של עוני שחלק גדול מהילדים האלה חיים בו.

דפני מושיוב: וגם מקום המגורים, כי אם היום באמת ממשיכים בטייס אוטומטי להגיע בדיוק לשכונות הכי עניות במדינת ישראל, זה לא פלא שכשיוצאים החוצה לרחוב, אז את מי הם פוגשים?

דפני מושיוב: את אותם אנשים שקולטים בצורה הכי חזקה.

מיכאל נודלמן: כי אין במה לעסוק, לא נותנים להם שום עיסוק.

מיכאל נודלמן: אפילו אם היה עוני ולילדים היה במה לעסוק בזמנם הפנוי, אולי זה היה פחות.

דפני מושיוב: בחיפה למשל, בהדר, ישנה אוכלוסייה גדולה מאוד של ילדים עולים, לפני מספר שנים בדקנו ביחד עם שרה, ראינו ילדים שחיים לא עם ההורה הביולוגי שלהם, אלא עם סבא וסבתא או עם קרוב משפחה אחר, והאחוזים הם גדולים.

דפני מושיוב: נעשתה שם עבודה מאוד מעמיקה ומעקב אחר הילדים וראינו שהילדים שגרים בהדר, הם גרים בסמיכות לשוק, הם מחפשים מקום עבודה והתפתחו שם כמה כיוונים מאוד יפים.

דפני מושיוב: אבל אם המגמה היא באמת מגמה, לצערי אני אומרת את זה, פרויקטת במדינת ישראל, אז הם מתחילים בנקודת זמן מסוימת והם מסתיימים בזמן מסוים.

דפני מושיוב: אם המגמה היא מגמת הפרטה, אז גם כאן יש קושי מסוים.

דפני מושיוב: יכול להיות שצריך בין היתר לבוא ולהגיד מי הגורם המסנכרן בין כל משרדי הממשלה, איך הוא עושה את זה בצורה אפקטיבית ואיך אנחנו בודקים במדינת ישראל, כמו שאמר כב' היו"ר, את התוצאות.

דפני מושיוב: אנחנו מדברים הרבה מאוד על תשומות, אין לנו היום את הכלים לדבר על תוצאות.

דפני מושיוב: דוח שמידט הוא דוח מאוד טוב ומקצועי ואולי אפשר ללמוד ממנו לגבי קליטת העלייה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: בבקשה, משרד החינוך:

דבורה מרחבי: אני רוצה להגיד כמה דברים, חלקם לא סימפטיים מאוד.

דבורה מרחבי: תקציבי משרד החינוך לילדים בסיכון לא מספיקים לסתום אפילו את האצבע בסכר.

דבורה מרחבי: המצב הוא מאוד מאוד קשה, גם של ילדים ותיקים, ישראל כמו שאני קוראת לה כישראלית, השניה והשלישית והרביעית, ותודה לאל לעולים יש לובי.

דבורה מרחבי: המצב של הילדים בסיכון בקרב העולים, האחוז שלהם הוא באמת גבוה מאוד.

דבורה מרחבי: זה דבר ראשון.

דבורה מרחבי: מצד שני, מנכ"ל המשרד כן נתן עכשיו איזה אקטואר לדבר הזה.

דבורה מרחבי: הוקמה ועדה מאוד רצינית בראשותו של מר מוטי בניהו שמרכז את כל מנהלי אגפי המשרד הרלווים לילדים בסיכון בכלל כשאודי בהט מגף קליטת עלייה, כמובן הוא חלק מהדבר הזה.

דבורה מרחבי: יש תכניות טובות מאוד למניעת נשירה של ילדים.

דבורה מרחבי: אני מסכימה שנשירה של ילדים היא ההתחלה של ההידרדרות והפשע, אין ספק.

דבורה מרחבי: אצל כל הילדים, הן הישרם, הן הוותיקים והן העולים החדשים.

דבורה מרחבי: אנחנו הקצינו יותר קציני ביקור סדיר ייעודיים לעולים עם המנטליות ועם באמת ההבנה התרבותית והגישור הבין תרבותי.

דבורה מרחבי: היום מתוך 400 קציני ביקור סדיר ברחבי הארץ שזה בערך שני שליש ממה שיש צורך בכלל, כ-40 אחוזים הם קציני ביקור סדיר שהם עולים ותיקים ובאמת עושים את הגישור המאוד חשוב הזה בין המשפחות של העולים והילדים לבין בית-הספר.

דבורה מרחבי: יש במחלקה שלנו כמה תכניות למניעת נשירה, מועדוניות משפחתיות, תכנית מלא, תכנית מניפה, תכנית אומץ.

דבורה מרחבי: בכל התכניות של המחלקה שלנו אחוז הילדים העולים הוא הרבה מעבר לפרופורציה שלהם באוכלוסייה, לא בגלל שהעדיפו את העולים, אני רוצה להגיד את זה ממקום יותר כואב, לדוגמה בבית-שמש אם יש על 10 ילדים שזקוקים למועדונית, רק מקום אחד ואני מקבלת את הילד הכי חלש מהמשפחה הכי קשה, הרבה פעמים זה באמת הילד העולה.

דבורה מרחבי: ולכן בכל התכניות שלנו יש כ-25 אחוז עד 40 אחוזים ילדים עולים, שזה בהרבה מעבר לפרופורציה.

דבורה מרחבי: עובדה שבמשרד שלי לא אוהבים לשמוע, אנחנו חסרים משאבים לטיפול בילדים בסיכון.

דבורה מרחבי: ילדים שלא מקבלים חינוך נכון ומצד שני, הורים שלא עובדים איתם במקביל ונכון במשרד העבודה הרווחה, הם ילדים בסיכון ובסופו של דבר הם יעלו למדינה הרבה יותר כסף.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אבל אני רוצה לשאול, אלה שאת מסדרת, הם נורמטיביים אחר-כך?

דבורה מרחבי: הם נורמטיביים, הם גומרים בחינות בגרות.

דבורה מרחבי: אני רוצה להגיד את זה יותר בכאב ויותר ברור, יש לנו היום במערכת החינוך הרבה תרופות טובות למחלות מסוימות, אין פתרון לכל, וגם לא לילדים הפרטיים שלי, יש לנו הרבה תרופות במערכת החינוך אבל הם כמו דוגמיות.

דבורה מרחבי: כשאתה הולך לראות מועדונים זה אמנם נראה נהדר, אבל צריך פי 10 מועדוניות מאשר יש, ואין.

דבורה מרחבי: זהו.

מיכאל נודלמן: צריך להשקיע כסף בילדים, אחרי הלימודים, בזמן הלימודים.

מיכאל נודלמן: מדברים אתי בסיסמאות.

מיכאל נודלמן: אני לא מבין איך אפשר לעבוד עם ילדים עם סיסמאות?

דבורה מרחבי: דבר נוסף, אני חושבת שבמקביל צריך לעשות הרבה יותר עבודה ממה שנעשית עד כה עם ההורים.

דבורה מרחבי: אני אומרת את זה גם כעובדת חינוך ואני גם מטפלת משפחתית, עובדת סוצית, לטפל בילדים צעירים ולא לטפל במקביל ולעזור להורים שלהם – זה כמעט כנגד כל הסיכויים.

דבורה מרחבי: משרד העבודה והרווחה צריך פה לחבור עם משרד החינוך ומשרד הבריאות ומשרד הקליטה בתכנית גדולה עם תקציבים גדולים על נוער בסיכון בכלל, על ילדים או בני נוער בסיכון שחלקו, לצערי הלא מבוטל, הוא ילדים עולים.

דבורה מרחבי: גם הילדים הלא עולים בסיכון, אני מוכרחה להגיד את זה, מוזנחים מאוד.

מיכאל נודלמן: אודי יושב כמעט שנה כדי למצוא פתרון לנושא של הנשירה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד לך תודה רבה, יש התקדמות בדברים שאתם עושים.

מיכאל נודלמן: אבל נראה שזה לא מספיק.

מיכאל נודלמן: אודי, בבקשה:

אודי בהט: תודה אדוני היו"ר הן על הרשות והן על הדברים שאמרת.

אודי בהט: היו"ר והוועדה יודעים שאנחנו מאוד מוטרדים מהתופעה ואנחנו לוקחים אותה מאוד ברצינות ואפילו יש מהלך מאוד מרכזי בתחום השפה שהמשרד הציג אותו.

אודי בהט: זה התחיל כבר בתשס"ז וילך ויגבר ויכלול את היסודי ואת החטיבות העליונות ונעשה בשיתוף הפעולה עם צה"ל.

אודי בהט: כמעט כל דבר שנעשה בתחום השפה לגבי העולים, נמצא במהלך אחר לחלוטין ואני מקווה שזה ייתן את אותותיו, הוועדה מכירה את כל הפירוט ולכן אני לא אאריך בזה.

אודי בהט: שיתוף הפעולה בין המשרדים השונים הוא הכרחי ומה שאמרה קודם דפני כאן בקצרה, הוא הכרחי.

אודי בהט: החלו מגעים עכשיו בין מנכ"ל משרד הקליטה, רווחה, חינוך לבין ועדה בין משרדית כהכנה לוועדת שרים בעניינים האלה.

אודי בהט: יש לזה הרבה מאוד טעם.

אודי בהט: דבר נוסף, אנחנו צריכים לעבוד כפול על רקע נתונים מאוד מאוד קשים כבר בהתחלה.

אודי בהט: צריך להבין את העניין, מערכת החינוך מתחילה את פעולתה וגם המנכ"ל פה הסביר לוועדה עם ועדת החינוך, שתי הוועדות ביחד הסבירו את זה בצורה מאוד ברורה.

אודי בהט: נתוני ההגעה הקשים הן של יוצאי אתיופיה והן של חבר העמים מחייבים אותנו לעבודה כפולה.

אודי בהט: בשנה האחרונה אנחנו מקבלים ליווי מאוד מרשים של הוועדה הזאת ואני מקווה שאותותיהן של הפעולות האלה יבואו לידי ביטוי בסופו של דבר.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: בבקשה מר מהרט.

דוד מהרט: אני חושב שאכן העבודה, כמו שאמרת, זה עניין של מדיניות.

דוד מהרט: אחד הדברים המוזרים במדינה שלנו שנקלטים כ-15 אחוזים מהעולים בעשור האחרון, מה שמאפיין את קליטת העלייה "הסמוך" והאלתור "ויהיה בסדר".

דוד מהרט: המוזר הוא שדווקא מדינה שנבנתה והוקמה על-ידי עולים, בכל זאת בכל פעם שמגיעה עלייה חדשה, כל משרד וכל יחידה מקצים איזושהי נישה מצומצמת, זה יטפל בילדים עד גיל כזה וההוא יטפל בגיל כזה, אני אטפל רק שהילד יעזוב את בית-הספר, אני אחכה בחוץ, אני לא אתעסק אתו כשהוא נמצא בחברה.

דוד מהרט: יש פה לדעתי איזשהו בלגן עם דרך של איזשהו כיוון לעניין של מדיניות.

דוד מהרט: במילה אחת מה זה מדיניות.

דוד מהרט: במדיניות יש מצב מצוי ויש מצב רצוי.

דוד מהרט: צריך להגיד איך אתה עובר ממצב מצוי למצב רצוי.

דוד מהרט: אבל אין למדינה איזושהי תכנית ואתה שמעת פה, כל אחד מטפל בקצה.

דוד מהרט: וכל מי שיש לו רכב יודע שטיפול מונע הרבה יותר זול מטיפול ברכב שכבר התקלקל.

דוד מהרט: אבל כשמדובר בבני-אדם, כל אחד יצטרך לענות, המטופל שלי צריך לענות על הקריטריונים הייחודיים שלי והקריטריונים גם מאוד ברורים.

דוד מהרט: מילה נוספת בנושא של יהודי אתיופיה, אני רוצה להתייחס לתופעה של המות והנוער.

דוד מהרט: אנחנו כקהילה סובלים גם מהניכור של החברה הישרת.

דוד מהרט: בני-הנוער יוצאי אתיופיה ובני המשפחה שלי אומרים לי, מה אתם מצפים מאתנו שיהיה, כאשר אנחנו כמו כל נוער שהולך לדיסקוטק, לא יכולים להיכנס לכל מקום כשהחברה דוחה אותנו, מסננים אותנו.

דוד מהרט: כדי להיכנס למועדון מסוים, צריכים להתקשר לחברים שלנו בני יוצאי אתיופיה שהיו אתנו בצבא, שיעשו לנו פרוטקציה שאנחנו ניכנס מהדלת האחורית.

דוד מהרט: הרי יש פה אנשים שהחברה מנוכרת כלפיהם והאנשים האלה שמרגישים דחויים על-ידי החברה, אחר-כך הולכים לכל מיני מקומות שמרגישים ששם אפשר להיפגש.

מיכאל נודלמן: בשבוע הבא, בוועדה הזאת יהיה דיון בנושא הזה.

דוד מהרט: לכן אני רוצה להגיד, אם לא היתה מדיניות קליטה בתחילת הדרך, עדיין לא מאוחר, גם היום אפשר לעשות שלא משרד כזה יחליט, אלא שממשלת ישראל תגיד שזאת תכנית הקליטה לעלייה גדולה ותוך עשר, עשרים שנים נגיע לזה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: אני אמרתי שיהיה דיון פה.

מיכאל נודלמן: אני עוד פעם אומר, יש בישראל כל מיני תנועות נוער, מי אחראי על זה?

מיכאל נודלמן: מי יכול להגיד לי?

מיכאל נודלמן: אני לא בעד שיהיו תנועות נוער נפרדות, אני בעד שהעולים ייכנסו לתנועות הנוער שישנן פה.

מיכאל נודלמן: מי אחראי, אני חושב שזה גם יעזור קצת שיבלו נוער עם נוער ובתנועות נוער יש מדריכים והילדים מטופלים.

מיכאל נודלמן: מי אחראי, מי יכול להגיד לי איך לעשות את זה?

נח גרינבוים: אני יכול לענות בשתי סיבות.

מיכאל נודלמן: שאין כסף לתנועות הנוער.

נח גרינבוים: לא בגלל שאין כסף, אני יכול לענות בכמה היבטים מהסיבה הפשוטה שבקידום נוער ניסינו לפני כמה שנים לעשות פרויקט משותף במימון הביטוח הלאומי לשילוב עולים בתנועות נוער.

נח גרינבוים: והאמת היא שלא זכינו להצלחה גדולה, אני גם רוצה להסביר את הסיבות לזה.

נח גרינבוים: זה לא בגלל חוסר רצון, בהחלט היה רצון והיה גם מאורגן.

נח גרינבוים: יש כמה בעיות עם הנושא של תנועות נוער.

נח גרינבוים: אחת הבעיות זה שתנועות נוער מאוד מתאימות לילדים בגילאים יותר צעירים ולקראת כיתות י"א ו-י"ב, מספר הילדים שמשתתף בפעילות של תנועות נוער הולך ויורד מכל מיני סיבות, ביניהן סיבות של לימודים וכו' וכו'.

נח גרינבוים: בני-נוער עולים שאנחנו ניסינו לשתף בפרויקט, היו גילאי 16 והאמת היא שהיתה בעיה לחבר אותם לתנועות נוער.

מיכאל נודלמן: אבל לא היו בני 14, 15?

נח גרינבוים: הגיל הממוצע היה 16, היו בני 15 והיו בני 17.

נח גרינבוים: היה קושי לחבר אותם משום שהתרבות של בני הנוער בגילאים האלה היא באמת פחות תרבות של אידיאולוגיה חברתית ויותר תרבות של מועדונים ובילויים.

נח גרינבוים: וגם עבודה כי רבים מבני-הנוער העולה הם עובדים לפרנסתם.

נח גרינבוים: הדבר השני לגבי ההיבט הזה זה שקודם כל בתנועת הצופים יש את צופי שבא שמבוססים על בני-נוער בני העדה האתיופית ושבעצם נותנים ועושים מאמצים גדולים בניסיון לשלב בני-נוער מבני העדה האתיופית בתנועות הנוער.

נח גרינבוים: המאמצים קיימים אבל בדרך-כלל הדיאלוג או ההתחברות לוקחים הרבה מאוד זמן ואני לא בטוח שיש לנו את הזמן הזה.

דוד רותם: מתחילים מגיל 7.

נח גרינבוים: מה שנכון, אם אנחנו מסתכלים על הפריסה הארצית על מקומות שהתנועות פועלות בהם, אז אני חייב להודות שיש מעט קינים או מבנים של תנועות נוער שנמצאים באותם אזורים שהעולים מאכלסים אותם.

נח גרינבוים: לא ראיתי סניף של תנועת נוער באמת בקרית משה ברחובות.

נח גרינבוים: תנועת הצופים עובדים בדרום תל-אביב.

נח גרינבוים: הניסיונות האלה שווים אבל אין פה עניין של חוסר רצון או חוסר היענות מצד תנועות הנוער.

מיכאל נודלמן: נעשה דיון בנפרד על הנושא הזה.

מיכאל נודלמן: כי זה לא מובן איך יש תנועות נוער וכמעט אין עולים בתנועות הנוער.

יצחק קדמן: היום גם אין ישרם ותיקים בתנועות נוער.

דוד רותם: לא נכון.

נח גרינבוים: זה בהחלט שווה דיון וגם יש לנו הרבה מה לתרום בדיון הזה.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מושיק אביב: לעניין הזה.

מושיק אביב: עד לפני ארבעה חודשים הייתי ראש מדור נח"ל שכלל את כל תנועות הנוער.

מושיק אביב: אחוז העולים בתנועות הנוער הוא אחוז מזערי ביותר ואני גם מצטרף לקריאה הזאת, צריך לשבת ולכנס פה את תנועות הנוער ולהציב להן יעד בעניין הזה.

מיכאל נודלמן: אולי הצבא יכול לקחת על עצמו את זה.

מושיק אביב: קודם כל הצבא לוקח, זה הנח"ל.

מיכל אופיר: הבעיה העיקרית של מרבית הדברים שאנשים מעלים פה, זה התקציב בעצם.

מיכל אופיר: אני לא רוצה דווקא לדבר על תקציב של הפרויקטים המוסדיים ושל המשרדים השונים, אלא דווקא על ההכנסה הפרטית של כל משפחה ומשפחה.

מיכל אופיר: בחמש השנים האחרונות היו קיצוצים מאוד דרסטיים בכל הגמלאות שהביטוח הלאומי משלם כתוצאה מהחלטות של קובעי המדיניות בממשלה, אם זה גמלת הבטחת הכנסה, אם זה בקצבאות ילדים, אם זה בקצבאות של מענקי לימודים, או מענקי לידה וכו'.

מיכל אופיר: לצורך העניין אני רק אציין שני נתונים, בשנת 2000 מספר הילדים העולים היה 35 אלף ובשנת 2005 הוא גדל יותר מפי שתיים, דהיינו 77 אלף ילדים עולים עניים.

מיכל אופיר: אז אם אנחנו רוצים לשפר את המצב הכלכלי האישי בכל משפחה אז כמובן שצריך לעבוד במקביל חוץ מהפרויקטים הגדולים בין המשרדיים, גם על ההכנסה האישית על-ידי מאמץ להעלות בחזרה את הגמלאות האלה, לשפר אותן.

מיכאל נודלמן: הממשלה עכשיו חושבת על מס הכנסה שלילי כדי לעזור.

מרק איפרימוב: אני רכז נוער עולה בשדרות מטעם עמותת על"ם ב'הפוך על הפוך', ורכז חינוך בעלייה מטעם הג'וינט בשדרות.

שרה כהן: וב'הפוך על הפוך' מטעם משרד הקליטה.

מרק איפרימוב: גם מטעם משרד הקליטה.

דוד רותם: חבר'ה, המשאית עם המדליות של משרדי הממשלה נתקעה בקסטל והיא תגיע יום אחד.

שרה כהן: אבל חשוב לדייק בדברים.

מרק איפרימוב: כולם כאן מדברים על בני-נוער על העולים וכל הדברים האלה, אבל קודם כל הכי חשוב לטפל באנשי המקצוע שעובדים בשטח כבר שלוש וארבע שנים.

מרק איפרימוב: אני עובד ובעצמי הייתי עולה בגיל 15, ברוך השם שלא חונכתי במדינת ישראל, בגיל 15 כבר היה בגיר, אז לכן גם כנראה לא הייתי נער בסיכון כי כבר למחרת הגעתי הביאו אותי למנהלת לשאול למה עישנתי דברים ידעתי מהם.

מרק איפרימוב: כך שרוב אנשי המקצוע שמטפלים כיום בנוער עולה ולא רק בנוער עולה, גם במבוגרים, יש אפליה בהנצחה ברורה של פערים.

מרק איפרימוב: נכון להיום, הורה מגיע לבית-הספר, הפידבק הראשון שהוא מקבל על בנו או על בתו, זה קודם כל הילד שלכם חמוד, אף אחד לא מסביר להם שהילד שלהם לא משיג את הפער, או מודיע שהילד שלהם לא היה בבית-הספר.

מרק איפרימוב: כאן לא מדובר רק במשרד החינוך, כאן מדובר בכל המשרדים, במשרד הרווחה, במשרד הקליטה, גם בצבא, גם במשטרה.

מרק איפרימוב: לא מזמן ניסיתי להעלות את הנושא, לפני שבועיים וחצי נרצחו שני נערים ואפילו לא הודיעו להורים שלהם.

מרק איפרימוב: ב-5 בבוקר הם נהרגו, ב-06:30 כבר דיברו על זה בתקשורת ואף ציינו את השמות שלהם, דיווחו שהם ממשפחות עם רקע של פשע ועבריינים וכל השאר.

מרק איפרימוב: ורק בערב המשטרה הודיעה שהם בכלל לא קשורים לארגוני הפשע.

מרק איפרימוב: ונכון להיום אף אחד מהם לא נתן את הדין.

מרק איפרימוב: אתמול נפגשתי עם ההורים של אחד הנערים שאתמול דיבר, בכלל אף אחד לא הגיע הם, הם ידעו מהמקרה רק בשעה 12:00 בצהרים וגם רק בגלל שאבא של אחד מהנערים פשוט נתקל בגופתו של הילד.

מרק איפרימוב: אני ניסיתי לשלוח לכל מקום אפשרי וגם לחברי-כנסת, ואף אחד לא רצה לקחת את זה.

מרק איפרימוב: בנוסף לכך, יש הנשרה מכוונת בבתי-ספר.

מרק איפרימוב: יש שתי דרכים פופולאריות, או להכניס לכיתה טיפולית או להכניס לכיתה מדעית, שזה שתי דרכים הכי טובות להכשיל את הילד.

מרק איפרימוב: בדרך כלל הילד שמגיע לארץ הוא מגיע לכיתה מדעית ולא מצליח ללמוד שם כלום.

מרק איפרימוב: בסופו של דבר הוא נושר.

מרק איפרימוב: אני הייתי עד לכך שיש נשירה קבוצתית, משלושה ועד עשרה נערים.

מרק איפרימוב: ההורים לא יודעים שכמעט שנה, שנה וחצי הילדים שלהם לא מגיעים לביה"ס.

מרק איפרימוב: אין בכלל קשר בין בית-הספר לבין ההורים.

מרק איפרימוב: אפילו מסגרת צבאית כמו עתודה.

מרק איפרימוב: דיברו כאן על תנועות הנוער, אחד הרכזים בחינוך בעלייה פתח משהו בשכונת נחל בקע בבאר-שבע, ניסו לבנות שם כל מיני תנועות נוער, אף אחד לא הצליח, הוא הגיע לבד, הוא בנה שם וכיום יש לו 40 בני-נוער מגילאי 16 עד 21, כל סוגי בני-נוער, הוא עשה להורים שלהם את העבודה מול הצבא.

מרק איפרימוב: אנחנו התפלאנו ש-30 שנים אנשים גרים בארץ ולא יודעים מה זה צבא, לא יודעים מה זה עתודה, לא יודעים בכלל מה זה יחידות קרביות.

מרק איפרימוב: ואם תשאלו היום את בני הנוער דווקא שגדלו בארץ ולא אלו שעלו עכשיו, אלה שגדלו כאן משנת 91 ועד שנת 99, הם בעצם אלו שלא רוצים ללמוד עברית, המילה ישר, זה כמו קללה.

מרק איפרימוב: אני לא ישר, אני קווקזי, אני רוסי, אני בוכרי, אני גרוזיני, רק אל תגיד עליי ישר.

מרק איפרימוב: זה מה שקורה נכון להיום.

מרק איפרימוב: אני לא רוצה לשרת בצבא כי הצבא זה המשרד של המדינה.

מרק איפרימוב: בקשר למשרד החינוך, יש כל מיני פרויקטים כמו אומץ, אנחנו ניסינו להכניס לשם ילדים שבאמת הולכים לנשור.

מרק איפרימוב: ברוב המקרים מה שקורה, לוקחים נערים נורמטיביים עולים שגם ככה לומדים לבגרות ומכניסים אותם לאותם הפרויקטים.

מרק איפרימוב: למה?

מרק איפרימוב: כי כל ילד שמצליח בבגרות, מקבלים עליו כסף.

מרק איפרימוב: ואחד המנהלים אפילו אמר, אני לא חושב לנכון להכניס לכיתת אומץ כי אני צריך להכניס מישהו בעל פוטנציאל לבגרות.

מרק איפרימוב: אלה העובדות, רוב הילדים עד גיל 15 פשוט משוטטים בבית-הספר, בגיל 15 הם נושרים ואין בכלל חיזור ויש הבדל בין היחס לילד ישר לבין ילד עולה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אנחנו סיימנו את הדיון.

מיכאל נודלמן: אמרתי כמעט כל מה שאני חושב, אני רק מבקש מנציגי המשרדים קצת לחשוב כי זה מצב בלתי אפשרי.

מיכאל נודלמן: אלה ילדים, מבוגר אולי יסבול את זה, אבל לא עם ילדים, חברי-הכנסת פה לא יכולים לשמוע אבל צריכים לשמוע, רוצים לבנות איזו תכנית שתהיה ברורה ותגדיר לאן אנחנו הולכים.

מיכאל נודלמן: אחוז אחד שם, אחוז אחד פה, זה לא נותן לנו שום דבר.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לדעת מה אתם רוצים לעשות ולא כל אחד בנפרד, יש אצלנו ראש ממשלה, הוא יו"ר ועדת השרים בנושא קליטת עלייה, אנחנו נשלח לו מכתב חריף כי אני לא חושב שלמישהו יש הרגשה טובה לאחר מה שאנחנו שמענו היום.

מיכאל נודלמן: וחס וחלילה אם זה ימשיך ככה, זה יהיה קטסטרופה.

מיכאל נודלמן: מה אני יכול עוד להגיד, המצב לא טוב.

דוד רותם: אני רוצה להציע הצעת החלטה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

דוד רותם: הוועדה רואה בדאגה ובצער את הנתונים החמורים העולים מדוח המועצה לשלום הילד בשיתוף עם המשרד לקליטת עלייה.

דוד רותם: הוועדה דורשת ממשרדי הממשלה כולם לפעול מיידית להכנת תכניות חינוכיות ומיידיות להורדה מיידית של הפשיעה בקרב הנוער העולה.

דוד רותם: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפעול בכל דרך, אני מדגיש, בכל דרך למניעת הנשרתם של ילדי עולים מבתי-הספר ולהקמת תכנית תגבור חינוכית ותמיכה בילדי עולים, לרבות תכנית מורים עולים לטובת עולים.

דוד רותם: הוועדה קוראת לתנועות הנוער הציוניות ותנועות השירות הלאומי לקבל על עצמן אחריות גם כלפי נוער העולים ולסייע להם להשתלבות בארץ.

דוד רותם: הוועדה תבקש לקבל דוח על הדברים שנעשו בעוד שלושה חודשים.

מיכאל נודלמן: מקובל.

מיכאל נודלמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.