ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 167, 2007-02-13 13:00

אריה אלדד: אפשר היה לומר, שייסע המטייל לחו"ל ויקנה את התרופות, אבל חלק מהן צריך לקחת עוד לפני שאתה מגיע לאזור המלארי.

אריה אלדד: כלומר, אתה חייב להצטייד בהן לפני היציאה לדרך.

אלי שוורץ: בדרך כלל אתה גם לוקח אותן בארצות מתפתחות, שאתה לא תמיד רוצה לקנות שם תרופות.

אלי שוורץ: אין לך שום בקרה על איכות התרופות שם.

אלי שוורץ: מלאריה מסוג מסוים היא מחלה שמחייבת טיפול בכלורוקפיל.

אלי שוורץ: החולה הזה יכול להסתבך ואף למות מויוקס מלאריה.

אלי שוורץ: לפי שיחה עם מרים אדם, רוקחת בית החולים שלנו, אני מבין שהתרופה בלתי מושגת היום.

אלי שוורץ: כדי שהמחלה לא תתפרץ שנית, החולה צריך לקבל פרימוקוין, והתרופה לא זמינה היום.

אלי שוורץ: בלהרציה, זאת מחלה ששכיחה בקרה מטיילים באפריקה ובאתיופיה.

אלי שוורץ: התרופה שצריכים לתת לחולים נדירה מאוד.

אלי שוורץ: היום פציאנט ישב אצלי ותאר לי את מצבו הקשה, והוא רץ ממקום למקום ומנסה להשיג את התרופה.

אלי שוורץ: בקופת חולים אומרים לו, אנחנו נרשום ונתקשר אליך כשנשיג את זה.

אלי שוורץ: הוא הולך לבית מרקחת פרטי בגלל שהוא מכיר חבר של חבר, וכך הוא משיג את התרופה אחרי 3 שבועות.

אריה אלדד: כי התרופה לא רשומה בארץ, או כי לא כדאי לייבא אותה?

אלי שוורץ: היא לא רשומה והיא לא זמינה.

אלי שוורץ: קופת חולים יכולה למשוך את זה מהמחסן לשעת חירום, אבל עד היום לא הצליחה לעשות זאת.

אלי שוורץ: ישנה מחלת עור קשה שיכולה גם לגרום לעיוורון ששכיחה בקרב האתיופים.

אלי שוורץ: אני בשנת 1999 יצאתי בשליחות משרד החוץ לבדוק את העולים שבאו מאזור מסוים.

אלי שוורץ: כאשר חזרתי התרעתי, כי קבוצה זאת חוזרת עם אחוזים גבוהים של המחלה וצריכים לדאוג לתרופה.

אלי שוורץ: מאז ועד היום התרופה לא רשומה בארץ וקשה מאוד להשיג אותה.

אלי שוורץ: יש לנו מקרים של העברה מאם לעובר בארץ, כי התרופה שהעלות שלה היא 50 שקלים, לא נמצאת זמינה בארץ.

אלי שוורץ: דוגמא נוספת, היא עמבות, מחלה שקיימת גם בארץ.

אלי שוורץ: הטיפול הנכון לציסטות של עמבות בצואה, הוא טיפול לומינאלי.

אלי שוורץ: הדברים הללו לא זמינים.

אלי שוורץ: חולה שיש לא עמבות בישראל, לא מקבל טיפול כמו שצריך, ופה אין שום קשר לנסיעה לחו"ל.

אריה אלדד: אני אבקש לצייד את הוועדה ברשימה של אבחנות ותרופות, והערכה לגבי היקף הצרכים בארץ.

אריה אלדד: אני מניח שהצרכים למניעה, הם גדולים הרבה יותר מאלה לטיפול.

פאול סלייטר: אין לי הרבה מה להוסיף.

פאול סלייטר: אני רוצה לאשר את מה שאמר פרופ' שוורץ.

פאול סלייטר: משרד הבריאות מעוניין שאנשים יקבלו טיפול מונע.

פאול סלייטר: המחלה היחידה מבין הרשימה שפרופ' שוורץ הזכיר, שמחייבת הודעה ולכן יש לנו נתונים עליה, היא מלאריה.

פאול סלייטר: יש בערך 50 מקרים מיובאים מדי שנה.

פאול סלייטר: אלפי אנשים מחויבים לקחת טיפול מונע, וקשה להם מאוד להשיג אותו.

פאול סלייטר: כפי שאתה ציינת, חייבים להתחיל את הטיפול המונע שבועיים לפני היציאה לחו"ל.

פאול סלייטר: הבעיה קיימת, והיא בעיה קשה למספר מסוים של אנשים, מספיק אנשים כדי שהכנסת תדון בזה.

אריה אלדד: בתיה הרן, מנהלת אגף הרוקחות במשרד הבריאות, תספרי לנו למה זה כל כך קשה.

בתיה הרן: משרד הבריאות מאשר תרופות כאשר מבקשים לרשום אותן.

בתיה הרן: הוא לא יוזם רישום מטעמו.

בתיה הרן: כאשר נזקקים לתרופה חיונית, יש את הפרוצדורה של טופס 29.

בתיה הרן: צריך להיות מישהו שיבקש אותה ויממן אותה.

בתיה הרן: אני מבינה, שכל התרופות האלה אינן בסל התרופות.

אריה אלדד: מי זה מישהו?

אריה אלדד: אם ד"ר שוורץ יפנה למשרד הבריאות עם הרשימה?

בתיה הרן: אין שום בעיה.

בתיה הרן: הוא יקבל את הכל, אבל מישהו צריך לממן את זה.

קריאה: ואם חולה פונה למשרד הבריאות?

בתיה הרן: משרד הבריאות מאשר, אבל צריך גוף: בית מרקחת, קופת חולים או שיבא, לרכוש את התרופה.

סטס מיסז'ניקוב: האם הן לא בסל הבריאות כי הן לא רשומות?

בתיה הרן: לא.

בתיה הרן: הן לא בסל התרופות, כי כנראה לא הגיעו לדיון בסל התרופות תרופות שמיועדות למטיילים.

בתיה הרן: אני לא יודעת אם קופות החולים בכלל חייבות – הלוואי וכן – לטפל בכל אותם מקרי המלאריה או מחלות אחרות, שמטיילים מייבאים מחו"ל.

סטס מיסז'ניקוב: אבל שמעת עכשיו שלא מדובר רק במטיילים, אלא גם בעולים.

בתיה הרן: הנושא, לא הובא לדיון בסל התרופות מעולם.

בתיה הרן: ברגע שיש צורך לטפל בכל מיני מחלות, והיינו בסרט הזה – היתה מרפאה בקופת חולים בסניף זבולון.

בתיה הרן: היה שם רופא שטיפל באופן מיוחד – קופת החולים ייבאה באישור 29 את כל הכמות שהיו זקוקים לה כאשר היתה עלייה מאתיופיה.

בתיה הרן: כרגע, יש בעיה לוגיסטית.

בתיה הרן: אני מציעה, שאם מרפאה כמו מרפאה של פרופ' שוורץ מטפלת באותם מטיילים כדי למנוע את מחלתם, וגם באותם חולים, בית החולים צריך להצטייד באותן תרופות.

בתיה הרן: הוא יקבל אישור בן לילה.

אריה אלדד: אבל זה אומר שבית החולים צריך לתת מימון ביניים למערכת הבריאות בישראל, ולקנות את כל התרופות הללו.

אריה אלדד: למה זה מוטל על בית החולים שיבא?

בתיה הרן: אם אני נוסעת מחר להודו ואני באה מחר לפרופ' שוורץ שייעץ לי ויטפל בי, אני משלמת מכספי.

בתיה הרן: מדוע שאני לא אשלם עוד כמה פרוטות וארכוש את התרופות?

אריה אלדד: הם מוכנים לשלם, אבל היום אין במדינת ישראל תרופה.

אריה אלדד: האם את רוצה שכל מי שפותח מרפאת טיולים גם יחזיק לעצמו ארגז תרופות למטיילים.

בתיה הרן: כן.

בתיה הרן: או שיהיה בקשר עם בית מרקחת הכי קרוב, שייבא עבור אותם אנשים את אותן תרופות.

אלי שוורץ: איך בית המרקחת אמור לייבא את התרופה?

בתיה הרן: לפי טופס 29.

אריה אלדד: לפי הבנתי, טופס 29 אמור להיות שמור למקרים מיוחדים.

אריה אלדד: פה כל שנה יש 50 חולי מלאריה שמגיעים לארץ.

אריה אלדד: זה לא מקרה מיוחד, זאת לא תקלה, זה לא משהו מפתיע.

אריה אלדד: יש אוכלוסייה שצריכה את זה.

בתיה הרן: מי כמוך יודע, שישנן הרבה תרופות שנמצאות בתוך הסל ואינן רשומות.

בתיה הרן: מדובר בסכום של 80,000,000 שקלים.

בתיה הרן: איך פותרים את הבעיה שם?

אריה אלדד: אני לא מבין למה להביא דוגמא מתקלה אחת ולהצדיק בעזרתה תקלה אחרת.

קריאה: אין תרופות שהן בסל ואינן רשומות.

בתיה הרן: יש הרבה תרופות שהיו רשומות ואינן רשומות עוד.

אלי שוורץ: לחולה בויוקס מלאריה, עלות הטיפול היא 4 שקלים.

אלי שוורץ: זה לא קשור ל-80,000,000 שקלים שחסרים בסל הבריאות.

בתיה הרן: קופת החולים צריכה לטפל בו.

סטס מיסז'ניקוב: מדינת ישראל צריכה לטפל בו.

בתיה הרן: אבל המבטח צריך לשלם.

וילמה מאור: אבל זה לא נמצא בסל.

סטס מיסז'ניקוב: האם המדינה מפסיקה להיות אחראית על מטייל שנסע לחו"ל וחזר עם מחלה?

בתיה הרן: השאלה שלך היא מאוד קשה.

בתיה הרן: כאשר מישהו נופל בהרי ההימלאיה בתאונת סקי, האם המדינה מטפלת בו או חברת הביטוח?

סטס מיסז'ניקוב: האם ביטוח לאומי לא משלם לו על הנכות?

בתיה הרן: אני מדברת על הטיפול הרפואי.

סטס מיסז'ניקוב: אני מדבר על הנכות.

סטס מיסז'ניקוב: מחלה זו נכות.

אריה אלדד: בית החולים מטפל בו.

אריה אלדד: השאלה היא, מי משלם לבית החולים.

סטס מיסז'ניקוב: אני מדבר על המחלה.

בתיה הרן: מה ההבדל.

בתיה הרן: אני לא רואה את ההבדל.

סטס מיסז'ניקוב: מה זאת אומרת את לא רואה.

אריה אלדד: בואו נעשה סיכום ביניים, ואתם תתקנו את ההבנה שלי.

אריה אלדד: יש בעיה.

אריה אלדד: קופת חולים אומרת, הוא לא חלה בשטח שיפוטי, הוא נפל באלפים או חטף מלאריה בקו המשווה, למה אני אחראית.

אריה אלדד: אני לא רוצה לקנות לו תרופות.

אריה אלדד: אם הוא מטייל ועשה ביטוח רפואי, שהוא יספק לו תרופות.

אריה אלדד: זאת טענת קופת החולים.

אריה אלדד: משרד הבריאות אומר, אני לא צריך לקנות תרופות, אני מוכן לאשר את הבאת התרופה הזאת לארץ.

אריה אלדד: בין שני ההרים הגבוהים האלה שוכב אדם עם מלאריה, שעלול למות.

אריה אלדד: זאת מחלה קטלנית.

אריה אלדד: הטפילים האקזוטיים שהזכרת עושים את המוות, אבל לא הורגים מהר.

אריה אלדד: מלאריה זאת מחלה קטלנית שהורגת.

אריה אלדד: המדינה אומרת שיש בעיה, והיא מנערת מעליה את הבעיה.

אריה אלדד: בכל זאת, המיניסטריון לא נועד לספק שירותים.

אריה אלדד: זה שהמיניסטריון מספק שירותים, זה לא אידיאל.

אריה אלדד: להבנתי, המיניסטריון היה צריך לעשות רגולציה של השירותים ולגרום לכך שלכל החולים תהיה תרופה.

אריה אלדד: להבנתי, משרד הבריאות לא נוטל על עצמו אחריות ופותר את הבעיה.

אריה אלדד: הבעיה מוטלת על השולחן פה, כאילו אנחנו כאן צריכים להמציא את הפתרון.

אריה אלדד: זה לא גוף אופרטיבי.

אריה אלדד: זה גוף שבא להאיר את הבעיה ולתבוע פתרון.

בתיה הרן: קיים מוקד תרופות נדירות במשרד הבריאות, בו נמצאות תרופות למחלות נדירות.

בתיה הרן: ישנן 5-15 פניות בשנה.

בתיה הרן: שם נמצאות גם אותן תרופות.

בתיה הרן: כדי לקבל תרופה מאותו מוקד, יש צורך שרוקח מהמוסד הרפואי המטפל באותו חולה, בית החולים או קופות החולים, יפנה עם האחריות החיובית למי שישלם.

בתיה הרן: זה לא פתרון לאותם מאות מקרים, וזה בטח לא פתרון למניעה לכל המטיילים.

אריה אלדד: כשפעם ב-5 שנים מישהו בא על מחלה נדירה, הוא ימצא את התרופה.

אריה אלדד: אנחנו צריכים למצוא דרך מלך לאלפים הרבים שזקוקים למניעה, ולמאות או לאלפים שמגיעים חולים.

אריה אלדד: פה יש ליקוי.

אריה אלדד: הבעיה היא לא המחלות הנדירות.

אריה אלדד: למה יושב כאן משרד האוצר?

אריה אלדד: איפה הוא אשם הפעם?

אריה אלדד: בדרך כלל הוא מוזמן כאן בתור האשם הקבוע.

אריה אלדד: האם הבעיה היא בעיה של מסים על תרופות זולות מאוד?

אריה אלדד: מה גורם לחוסר הכדאיות של היבואנים לייבא אותן?

אריה אלדד: התרופות לא מגיעות לכאן לא בגלל שהן יקרות.

אריה אלדד: זאת לא הבעיה.

נדב ימיני: אני נתקלתי בכל הבעיות שהעלה כאן הפרופ'.

אריה אלדד: אתה מהתולעים או מהמלאריה?

נדב ימיני: גם וגם.

סטס מיסז'ניקוב: זה אזרח ישראלי, שרוצה שלמדינה תהיה קצת אחריות.

נדב ימיני: אני נסעתי לעבוד באתיופיה במשך חודש.

נדב ימיני: לא קניתי את התרופה הטובה למניעה.

נדב ימיני: שם יש פרימוקוין הודי שאפשר לקנות באדיס, אבל לא הייתי מנסה אותו.

נדב ימיני: הבוס שלי ניסה אותו, וזה לא עבד עליו.

נדב ימיני: חזרתי אחרי חודש, הגעתי להדסה עין כארם, ואני הקטן והחסר השכלה רפואית מוצא עצמי מאיית לרופאה שם איך כותבים מלאריה.

נדב ימיני: לא זיהו אותי.

נדב ימיני: המקום היחידי ששם מזהים את זה, זה בתל השומר.

נדב ימיני: משם שלחו אותי ואמרו לי, בהצלחה, תחפש פרימוקוין.

נדב ימיני: הגעתי לקופת חולים, והרוקחת אמרה לי: אתה יכול להשיג את זה בברזיל, בארצות הברית.

נדב ימיני: למזלי, קרוב משפחה הגיע מארצות הברית והביא לי את התרופה.

נדב ימיני: בפעם השנייה שחטפתי את המחלה, הייתי צריך לממן משלוח התרופה מחו"ל.

נדב ימיני: כאשר חליתי בבלהרציה, מצאתי את התרופה רק במקום אחד, בבית מרקחת במבשרת כי יש שם מרכז קליטה של אתיופים.

אלי שוורץ: ברור שהמדינה חייבת לטפל באזרח המדינה.

אלי שוורץ: מה הוא ישלם או לא, זאת שאלה אחרת.

אלי שוורץ: התרופה צריכה להיות זמינה בארץ.

אלי שוורץ: אנחנו לא מדברים רק על מטיילים.

אלי שוורץ: אנחנו מדברים על מהגרים, עולים, על אנשים שחיים פה.

בתיה הרן: על זה יש הסכמה.

אלי שוורץ: כאשר אתה מייבא תרופה לפי טופס 29ג זה לא עובר שום בדיקה.

אלי שוורץ: אומרת לי הרוקחת: אני לא יודעת מה אני נותנת לחולים.

אלי שוורץ: זה לא עובר את הבדיקות, שתרופה שמיובאת לארץ על ידי משרד הבריאות עוברת.

אלי שוורץ: צריך להיות אותו מערך בדיקה גם לגבי התרופות האלה.

אריה אלדד: ואז התרופה תעלה 400 שקלים במקום 4 שקלים, ואז יהיה כדאי.

ראובן קוגן: הם לא יכולים לבדוק.

ראובן קוגן: בלי שיש תיק איכות.

אלי שוורץ: בעולם המערבי יש מושג שנקרא: תרופה יתומה.

אלי שוורץ: זה קיים בארצות הברית ובאיחוד האירופי.

אלי שוורץ: זה אומר, שאנחנו מתעסקים עם תרופות, שקבוצת האנשים שזקוקה להן היא קבוצה קטנה, פחות מ-200,000 תושבים.

אלי שוורץ: אם עושים אפליקציה לגודל המדינה, זה אומר פחות מ-4,000 תושבים שמשתמשים בזה.

אלי שוורץ: הכוונה היא שהממשל מסבסד את המחקר ומוריד את המסים, על מנת לפתח תרופות חדשות.

אלי שוורץ: זאת לא השאלה שלנו, כי אנחנו לא מפתחים תרופות חדשות.

אלי שוורץ: את אותה קטגוריה של תרופות יתומות, צריכים להחיל על אותן קבוצות של תרופות.

אלי שוורץ: למשל, מחלות טרופיות הן משל בלבד.

אלי שוורץ: פה צריך לבטל את הרגולציה, את מס הרישום ולחייב שחברות ייבאו את זה ולדאוג לפיצוי.

אלי שוורץ: לא ייתכן שרישום של תרופה ש-50 שנה רשומה בארץ נופל, בגלל שיבואן מחליט יום אחד שלא כדאי לו.

אלי שוורץ: טופס של 29 ג, זאת מטלה שכמעט בלתי ניתן לעמוד בה במסגרת אמבולטורית.

אלי שוורץ: רופאי קופת חולים לא יודעים למלא את זה, ואין לך ועדה שתאשר את זה.

אלי שוורץ: להגיד למישהו, קח תרופה עם 29ג, זה כמו לא לקחת.

בתיה הרן: 100,000 בשנה.

אלי שוורץ: אין שום סיבה שיתבטל רישומה של תרופה שרשומה בארץ 50 שנה.

אלי שוורץ: לא השתנה שום דבר בתרופה, זאת פשוט תקלה טכנית בגלל שמישהו הפסיק להביא את זה.

אריה אלדד: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אריה אלדד: כאשר הייתי קצין רפואה ראשי של צה"ל, היו לפעמים מביאים לי בעיות שאין להן פתרון, שניסו לפתור את זה כך וכך, ולא הצליחו.

אריה אלדד: כאשר אני שומע את הבעיה ומנסה לחתוך פתרון על השולחן, בדרך כלל זה הפתרון הכי עקום בעולם.

אריה אלדד: אז מתכנסים הצדדים, ומגיעים לפתרון הרבה יותר טוב.

אריה אלדד: במקום שנמציא כאן פתרון, אני מציע שנטיל על משרד הבריאות להביא פתרון תוך 30 יום.

אריה אלדד: אני מציע, שפרופ' שוורץ ופרופ' סלייטר יגבשו את רשימת התרופות ורשימת המחלות, עם הערכה לגבי היקף הצרכים.

אריה אלדד: התרופות הנדירות יהיו במקרר של תרופות נדירות.

אריה אלדד: ברגע שזהו, תסמנו ותגיעו לרשימה סופית של התרופות שהן בביקוש יותר גדול, ונדרשות גם למניעה וגם לטיפול ותציעו נוהל, נעשה דיון המשך לדיון הזה בעוד 30 יום.

אריה אלדד: משרד הבריאות יציע נוהל, שיהיה מקובל על כולם שזה פותר את הבעיה.

אריה אלדד: אם לא, נמציא פתרון עקום.

אריה אלדד: תודה רבה, הישיבה נעולה.