ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר , 2007-02-07 09:00

יעקב ליצמן: היו לנו כמה ויכוחים.

יעקב ליצמן: היתה פה בקשה על 70 אלף שקל מענק, היו לנו כל מני תביעות.

יעקב ליצמן: משרד האוצר רצה להוריד את עידוד הצמיחה, הוא אמר שלא קיבלו – יש כל מיני דברים כאן.

יעקב ליצמן: קודם כל אני רוצה לשמוע את הסיכום שהגעתם אליו.

יעקב ליצמן: נשים את זה על השולחן, נתחיל דיון, נשמע ונתקדם.

אביגיל זרביב: אני היועצת המשפטית של רשות החברות.

אביגיל זרביב: אכן, בעקבות ההחלטה של ועדת הכספים מאתמול התכנסנו לפנות ערב- רשות החברות יחד עם העובדים ויועציהם, ובעצם הצענו לעובדים להחיל עליהם את נוהל תגמול עובדים בהפרטה, כלשונו.

אביגיל זרביב: משמעות הדבר היא – שהעובדים זכאים לקבל את שיעור האחזקות של בז"ן בכאו"ל , דהיינו- 56%, מוכפל ב- 5 משכורות.

אביגיל זרביב: כל עובד זכאי לקבל 56% כפול 5 משכורות.

שלי יחימוביץ': מה לגבי המענק?

אביגיל זרביב: דקה, דקה.

אביגיל זרביב: קודם כל – אני גם רוצה להגיד שהחלת נוהל תגמול עובדים בהפרטה באופן הזה נעשית כדבר שבשגרה.

אביגיל זרביב: למשל, כאשר מוכרים גם ב "בזק" חתיכה של 20-30% אנחנו אנחנו לוקחים את שיעור הנמכר, מכפילים אותו במקסימום שהוא 5 משכורות.

חיים אורון: אז אם זה בשגרה, אז למה אתמול ולא לפני חצי שנה?

אביגייל זרביב: רק דקה.

אביגייל זרביב: גם את תשתוקקו לקחת אותי להיסטוריה, אני לא אלך.

אביגייל זרביב: קיבלנו הנחיה , החלטה, לשבת ולהיפגש עם העובדים, ואני לא - -

יעקב ליצמן: היה ויכוח אם זה - -

חיים אורון: תאמין לי שזו שאלה עם תשובה.

חיים אורון: זו לא שאלה תמימה.

שלי יחימוביץ': השאלה היא האם הם חלק מבז"ן או לא.

אביגייל זרביב: לצערי הרב, העובדים לא קיבלו את ההצעה, והם יסבירו את עמדתם טוב ממני – משום שהם היו רוצים לקבל דברים נוספים.

אביגייל זרביב: העמדה שלנו בעניין הזה היא מאד ברורה – אנחנו מוכנים לשלם מה שמשולם על פי נוהל תגמול עובדים בהפרטה ולא יותר, וגם את זה אנחנו מתנים בכך שאין שביתות, אין שיבושי עבודה וכך הלאה, ובעקבות הסיכום הזה - השקט חוזר לכנו.

אביגייל זרביב: לצערי הם לא קיבלו את ההצעה.

יוסי גרוס: אין פה הצעה.

יוסי גרוס: לא עושים טובה.

יוסי גרוס: הנוהל אומר שאם המדינה מוכרת 20% ממניותיה, זכאים העובדים ל- 3% מהתגמול עם תקרה מסוימת של 5%.

יעקב ליצמן: אבל אם לא ההתערבות של ועדת הכספים , הבוקר לא היה לך - --

יוסי גרוס: אני מודה על ההתערבות, אבל ראו מה הם עשו: הלכו כמעט כמו גנבים בלילה.

יוסי גרוס: כשהם השיבו בכתב – ויש לנו כאן

יוסי גרוס: את המכתב של גבאי – הם טענו שלפי הנוהל "אתם לא חברה", אבל הוא הלך לפי נוהל אחר.

יוסי גרוס: הוא הלך לפי הנוהל של 2003, אני מדבר –כשהמדינה מוכרת מניות והעובדים קונים מניות מהחברה.

יוסי גרוס: הוא בכלל ציטט נוהל אחר.

יוסי גרוס: עד שהם באו ופקחנו את העיניים.

יוסי גרוס: ובהסכם בז"ן במפורש נאמר שהולכים לפי הנוהל הישן, שממילא הם זכאים.

יוסי גרוס: הם לא רוצים שום דבר, שום פשרה.

יוסי גרוס: הם מסכימים כרגע להחיל את הנוהל הזה.

ניסן סלומינסקי: אם אתם עובדים, אם הם יגדירו אתכם כעובדים.

חיים אורון: אבל זה כבר הוסכם, בוא נלך קדימה.

חיים אורון: על מה הוויכוח?

יוסי גרוס: הוויכוח עכשיו אומר כך: יש תקרה בנוהל הזה שאומר לא - - -5 משכורות, ואנחנו רוצים להיצמד לכך.

יוסי גרוס: אבל הם אומרים: לא 5 משכורות, אלא 5 משכורות חתוכים ל – 56%.

יוסי גרוס: אנחנו אומרים – לא.

יוסי גרוס: אנחנו אומרים ש-5 משכורות זה 5 משכורות.

ראובן ריבלין: לי יש קושי בעניין זה, ותענה לי רק על העניין הזה.

יעקב ליצמן: נניח שאתמול בבוקר היה לך את זה, בלעדינו.

יעקב ליצמן: האם הייתם באים גם עם כל זה?

ראובן ריבלין: השאלה שלי היא אחרת: קודם כל – אני מאמין שאתמול אתם הודיתם, ובזכות הוועדה ויושב הראש שלה ששלח אתכם לעשות שיעורי בית, אתם מצאם אוזן קשבת, שההצעה שהם יקשיבו היתה הצעה שאי אפשר לסרב לה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לשאול אותך, כפרופ' גרוס , אדם שלא מייצג: האם נכון שצריך לקחת בחשבון שבזמנו, החברה שאנחנו מדברים בה עכשיו, שאנחנו כולנו רוצים לדאוג לעובדיה, ולא לזרוק אותם לכלבים - זכתה ביתרונות רבים על החברים בבז"ן משום שלא היתה חברה ממשלתית?

ראובן ריבלין: האם זה נכון?

יוסי גרוס: עובדתית אני מבין שרוב הדברים - -

ראובן ריבלין: בעניין זה לא התייעצתי עם אף אחד, אני אומר לך.

יוסי גרוס: יש פה משהו אבסורדי.

חיים אורון: אבל חבר הכנסת ריבלין, אנחנו אחרי זה.

חיים אורון: ברגע שהיועצת המשפטית אמרה - - ההסתדרות פה?

חיים אורון: לא.

קריאות: - - -

ראובן ריבלין: ההסתדרות בכוונה לא פה.

חיים אורון: למרות שאני סוציאליסט, צריך לשלוח אותם לכל הרוחות.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד לעובדים, זה מינוס שההסתדרות לא באה אתמול.

יעקב ליצמן: אני אמרתי בפרוטוקול אתמול שיבואו אתמול למשא ומתן.

מאיר ששה: דיברתי עם המנכ"ל.

מאיר ששה: הוא לא היה פה, והוא אמר לי שיש לנו את ברכת הדרך - -

קריאות: - - -

חיים אורון: ההסתדרות לא יכולה לא להיות פה.

קריאות: - - -

יעקב ליצמן: - - אתמול, כי זה נאמר אתמול בבוקר .

יעקב ליצמן: אמרנו שאנחנו רוצים שהוא יופיע ויכחיש את זה.

יעקב ליצמן: הוא מתחמק.

יעקב ליצמן: אני רוצה לשמוע מיחידת השכר של האוצר, בגלל השאלה של חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לעזור לעובדים.

חמוטל בן דור: אני מאגף השכר והסכמי העבודה באוצר.

חמוטל בן דור: רציתי להגיד שחבר הכנסת ריבלין צודק.

חמוטל בן דור: אכן, סעיף 29 לחוק יסודות התקציב אכן לא חל על החברה, מכיוון שהיא מוחזקת על ידי חברה ממשלתית ולא חל עליה חוק יסודות התקציב.

חמוטל בן דור: זה אומר שהחברה לא כפופה לממונה על השכר.

חמוטל בן דור: הסכמי שכר שם לא מובאים לאישורנו.

חמוטל בן דור: לא בודקים שם חריגות שכר,

חמוטל בן דור: הם מאשרים שם תוספות שכר בלי שאנחנו נבדוק אותם.

חמוטל בן דור: אין שם עניין של חריגות שכר והשבה, במקרה הצורך.

חמוטל בן דור: וכמובן – חוק הבראת המשק שכלל את הסכם עידוד הצמיחה – לא חל על החברה הזו.

חמוטל בן דור: בדקתי לפי השכר הממוצע בחברה מה הממוצע שהם היו צריכים לשלם עבור עידוד צמיחה.

חמוטל בן דור: בממוצע זה יוצא 4.19%.

שלי יחימוביץ': מה זה ממוצע?

שלי יחימוביץ': כמה מקבל המנכ"ל וכמה מקבל אחרון הפועלים.

חמוטל בן דור: ממוצע של העובדים, לא כולל 8 עובדים בכירים, לא כולל ההנהלה, רק העובדים.

חמוטל בן דור: ממוצע השכר שלהם כ-19 אלף שקל.

קריאה: אבל תצייני שזה בתוך 100 העובדים שלכם בבתי הזיקוק שעובדים - שכל אחד שם מקבל 60 אלף שקל.

קריאה: אלה לא עובדים שלנו, בכלל.

קריאות: - - -

יעקב ליצמן: רבותיי, היא אומרת שזה לא כולל את מה שאתם מאשימים אותה.

יעקב ליצמן: צריכים להיות הוגנים.

חיים אורון: לעומת ממוצע בז"ן - - -

קריאות: - - -

קריאה: שאלה טובה.

יעקב ליצמן: שאל חיים אורון שאלה – מה ה - - בבז"ן.

חמוטל בן דור: המידע הזה מפורסם בדו"ח הממונה על השכר.

חמוטל בן דור: אז אין - - אבל אני אעביר לכם את זה.

קריאות: - --

חיים אורון: כי אם יתברר שממוצע בז"ן הוא לא שונה מה - - אז - - .

חמוטל בן דור: תנו לי להגיע לנקודה.

יצחק וקנין: אם רמות השכר בבז"ן הן פחות או יותר שוות – מצדי, תורידי להם את כל מה שלקחת לעידוד הצמיחה, אבל תני להם את אותם תנאים.

יצחק וקנין: חד וחלק.

יצחק וקנין: ואל תתלי את הדבר הזה בעידוד הצמיחה.

חיים אורון: עידוד צמיחה זה נושא נפרד.

יצחק וקנין: את פה מציגה, כביכול, שיש פה איזה חריגות שכר.

חמוטל בן דור: אני אמרתי שחוק יסודות התקציב לא חל עליהם.

קריאה: את מפריטה את בז"ן, אתה יודעת בדיוק.

קריאה: הרי את - - ידעת לעשות לגבי העובדים הללו.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת ריבלין שאל שאלה תמימה, ושמעתם ממנו שהוא לא תודרך - -

זאב אלקין: הוא קרא את המסמך של הממשלה,זה הכל.

יעקב ליצמן: לא משנה, אבל הוא לא תודרך.

יעקב ליצמן: לכן אי אפשר לבוא כרגע ולהאשים אותה שהיא מביאה נתונים פיקטיביים כאשר היא אומרת שהיא לא ידעה.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים, אפשר לשלוח אותה לעשות שיעורי בית ולחזור.

יעקב ליצמן: אבל אנחנו רוצים לגמור את הכל היום.

יעקב ליצמן: לכן אני אומר: כל מה שהיא אמרה- שמענו.

יוסי גרוס: הטענה הזו היא בדיוק הפוכה.

יוסי גרוס: אם הממשלה הנמיכה את הסכום שמקבלים בחברות האלה והיא יוצאת משם - הם צריכים לתת לממשלה פרמיה, מענק, משום שעכשיו הם לא כפופים להחלטות ממשלה.

יוסי גרוס: מה הטענה – שהם היו כפופים למערכת שכר - -

ראובן ריבלין: הטיעון הזה הוא יפה בבית משפט.

ראובן ריבלין: אני רוצה לדעת: מה ההבדל בין 5 משכורות - -

יצחק וקנין: למיטב ידיעתי – רמות השכר הן אותן רמות שכר של בז"ן בדיוק.

יצחק וקנין: זאת אומרת: אלה אותם הסכמי שכר.

יעקב ליצמן: אבל לא הורידו להם עידוד צמיחה.

יצחק וקנין: שיורידו להם את זה.

יצחק וקנין: אמרתי.

יעקב ליצמן: ברגע שתוריד להם את זה, יורדת להם עוד משכורת.

יעקב ליצמן: עזוב.

שלי יחימוביץ': קודם כל, אני מוחה על זה שמציגים לנו משכורות עתק, כביכול, של העובדים.

שלי יחימוביץ': מצדי שירוויחו הרבה.

שלי יחימוביץ': הם צריכים להרוויח הרבה, הם עובדים קשה ומגיע להם.

שלי יחימוביץ': נמאס לי שמנפנפים לנו בתנאים סבירים של עובדים כאיזה משהו שאמור להיות סמרטוט אדום לנגד עינינו - -

יצחק וקנין: רק אתמול אישרנו לעוזר של ביבי 21 אלף שקל.

חמוטל בן דור: את לא יכולה להגיד - -

שלי יחימוביץ': אני יכולה להגיד כל דבר, כי אני חברת כנסת, ואני מדברת עכשיו.

שלי יחימוביץ': מתברר –אתמול התחולל מהפך.

שלי יחימוביץ': פתאום התברר שכן אפשר לשלם להם פיצויים בגין ההפרטה.

שלי יחימוביץ': עד אתמול הם בכלל לא ספרו אותם.

שלי יחימוביץ': הם היו שקופים ובכלל - נודע באורח פלא, בדקה ה-90, שיש בעיה.

שלי יחימוביץ': אז שוב – אני רוצה למחות על זה שאנחנו הולכנו שולל.

שלי יחימוביץ': מסרו לנו מידע לא נכון.

שלי יחימוביץ': גם כל התכתובות שהיו כאן מעידות על כך שלא היה תום לב.

שלי יחימוביץ': והנה, לפתע פתאום, בזכותך, אדוני יושב ראש הוועדה, מתברר שהם כן קיימים והם כן חלק מהסדר הפיצויים.

שלי יחימוביץ': וכפי שמשלמים להם 56% מ- 5 משכורות קודמות כיוון שכבר אין ויכוח על השאלה האם הם קיימים או לא קיימים, מתברר שהם פה, בשר ודם, המינימום, לטעמי, כיוון שהוחלט שיש אחריות של 56% עליהם, לא של 100% - שהם יקבלו גם 56% מאותו מענק שקיבלו עובדי בז"ן בסך 70 אלף שקלים.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שזה כבר מתבקש, מאיליו, כיוון שאם היתה הכרה ב- 56% מהמשכורות האחרונות, צריכה להיות גם הכרה ב- 56% מהמענק, ואני חושבת שאז נוכל לקבל את ההסדר הזה, למרות שבעיניי הוא לא מספק.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שהם היו צריכים לקבל את מלוא השיפוי, כמו עובדי בז"ן.

חיים אורון: השאלה הרטורית, לא היתה רטורית – מה קרה אתמול בבוקר.

חיים אורון: היא היתה בעצם עיקר המחלוקת.

חיים אורון: היא לא מקרית.

חיים אורון: היו שיחות טרנס אטלנטיות וזה לא בסדר עם הוועדה, אני אומר את זה בטון מאד מינורי, משום שלנו נאמר באופן ברור שאין בעיה.

חיים אורון: אם התברר שיש ציבור שעל פי השקפת

חיים אורון: כם הוא בעל זכות והוא רק לא הגיע אל שולחננו, ואתם אומרים לנו שאין בעיה – זו בעיה.

אביגיל זרביב: אני רוצה - -

יעקב ליצמן: לא, לא.

חיים אורון: אני גם מעריך – אני מצטרף למה שאמרה חברת הכנסת יחימוביץ: תמשיכו לריב.

חיים אורון: קבעתם, פחות או יותר, את הציר.

חיים אורון: אם הייתי יושב במקומכם, זה גם היה יוצא יותר זול, הייתי לוקח את ההסכם שההסתדרות חתמה עליו, שאני מוחה על העובדה שהם לא מופיעים פה, היום, כי אם יש מקום שהם היו צריכים להופיע בו זה פה, היום.

חיים אורון: כי השתמשו בעובדה שהם לא העלו את בעיית כרמל-אולפינים כלפניו כטיעון מחץ שאין בעיה.

חיים אורון: ואני מודה, שבשלב מסוים אני סתמתי את הפה, כי אמרו לי: מה, אתה יותר מההסתדרות?

חיים אורון: אז זה לא בסדר.

חיים אורון: עכשיו יש הסכם, עם ההסתדרות – היא חתמה עליו.

חיים אורון: קחו את ההסכם הזה, תלכו על פי העיקרון של 56-6, תשליכו אותו על כל זה.

חיים אורון: כי אתם אומרים שאתם בעלים ב- 56-6, ואנחנו לא רוצים להתערב.

חיים אורון: אתה עושה תנועות בראש, יכול להיות שאני טועה.

חיים אורון: אני מודה, אני לא מכיר את ההסכם, לא קראתי אותו, יכול להיות שיש איזה פרט שם, משהו שלא עולה בקנה אחד עם השכל הישר.

חיים אורון: אבל השכל הישר אומר : אם אני מכיר בהם כעובדים, נוצר כבר הבסיס.

חיים אורון: אגב, מותר גם משהו לשלם משהו על התנהגות לא ראויה, וגם בשביל שקט תעשייתי, וגם בשביל שהמחירים לא יירדו, כי יתחילו שם שביתות.

חיים אורון: אלוהים אדירים, כולם מבינים על מה מדובר.

חיים אורון: אני גם יודע לעשות את החשבון על כמה כסף מדובר.

חיים אורון: אם המקסימום היה 46 מיליון - -

אבישי ברוורמן: חישבתי את זה - - -

חיים אורון: לא,פחות.

חיים אורון: ה-100 אחוז היה 46.

חיים אורון: אנחנו באזור של ה- 30.

חיים אורון: אני בכוונה לקחתי קצת למעלה.

חיים אורון: אנחנו באזור הזה.

חיים אורון: תאמינו לי – צאו מהפרינציפים.

חיים אורון: אני לא אומר את זה כלפיך, אביגייל.

חיים אורון: זה לא נעשים מה שקרה פה, אבל הכי פחות לא נעים יהיה היום לגמור את העניין, שלקראת שבת הם ייסעו הביתה ויגידו לחברים שלהם: תפסיקו לשים מכולות בכביש, והעניין נגמר.

חיים אורון: וועדת הכספים – אז, אני לפחות אציע לוועדה, לא לחפש עוד 3% נוספים ועוד 4 - -תגמרו ביניכם, להסכם הזה, על בסיס העקרונות הללו, ואז אני באופן עיוור תומך בו.

ראובן ריבלין: כסיפורו של ברנרד שאו עם הגברת החסודה – אנחנו אתמול התווכחנו על המהות.

ראובן ריבלין: אחרי שקבענו את המהות אנחנו מדברים רק על המחיר.

ראובן ריבלין: גם המחיר הוא לא הפקרות.

ראובן ריבלין: הוא לא הסיפור של ברנרד שאו.

ראובן ריבלין: עד אתמול היינו בעד העובדים, חד משמעית, עם כל הכבוד, חבר הכנסת ברוורמן – אנחנו גם אמרנו להם שאנחנו נוכל לחזור בנו מהחלטתנו לגבי ההפרטה, ואני אומר לך שלא ראוי לכנסת שתחזור בה, אבל אם כנסת התבלבלה כאשר היא קבעה על פי ממצאים שהובאו בפניה החלטה על הפרטה, והם התבררו, על כל פנים - כטעות מצדה בהבנה, היא בהחלט יכולה לחזור בנושא זה, דבר שהוא לא ראוי, אבל הוא אפשרי.

ראובן ריבלין: עכשיו, כאשר גמרנו עם הרשות, והיא הסכימה לבוא ולשבת, לתת הצעה ולהכיר בעובדה שיש לטפל בנושא העובדים, אני פונה לעובדים: אתם לא יכולים לצאת עם כל תאוות

ראובן ריבלין: כם בידיכם.

ראובן ריבלין: צריך להתחשב בזה שתקופה ארוכה אתם חייתם בפנים ובחוץ.

ראובן ריבלין: זאת אומרת: היו לכם הסכמים ותנאים שלא היו של חברה ממשלתית, לטוב ולרע.

קריאה: למי?

ראובן ריבלין: לחלק.

ראובן ריבלין: יש חלק ויש חלק.

ראובן ריבלין: לכן אני בא ואומר לכם, חברים: היום המחלוקת היא על כמה כסף?

קריאה: פחות מ- 4 מיליון דולר.

ראובן ריבלין: נו, באמת.

ראובן ריבלין: רשות החברות – מדובר על 4 מיליון דולר.

ראובן ריבלין: אם הם לא יינתנו להם, הם יילקחו לחיסול חובות המדינה.

ראובן ריבלין: אני אומר לכם: חיסול חובות המדינה ייקח עוד 100 שנה, ייקח עוד 101 שנה, לא נורא.

ראובן ריבלין: אני רק אומר דבר פשוט: צריך להגיע להסכמה ב- 3,2 מיליון איך מתפשרים, ובא לציון גואל, ושחררו אותנו מעניין זה.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': ה- 4 מיליון זה אחרי הפשרה.

שלי יחימוביץ': זו הפשרה.

שלי יחימוביץ': 56% זו הפשרה.

שלי יחימוביץ': הם לא רוצים 100%.

ראובן ריבלין: אם הפשרה של חברת הכנסת יחימוביץ היא הוגנת – אני אוחז בפשרה.

יצחק גלנטי: אנחנו אתמול עמדנו במצב מוזר למדי כאשר רשות החברות הממשלתיות לא הכירה, למעשה, ביותר מ-50% מהאחזקות שלה, כמפתח לכניסה בכלל, והנה אנחנו רואים שהיום היא כבר מכירה ב- 56% כעובדה קיימת.

יצחק גלנטי: מעבר לכך, אתמול עדיין לא היתה הכרה או נכונות להכרה שעובדי כרמל- אולפינים זהים בהגדרה שלהם כעובדים בנושא של ההפרטה, מול עובדי בז"ן ופה כבר היום נשמעת מוזיקה שונה לחלוטין.

יצחק גלנטי: לכן אני חושב שיש לאפשר לעובדים להמשיך במשא ומתן עם רשות החברות הממשלתיות, כמובן – בצירוף הגורמים ההסתדרותיים, עד אשר יגיעו לכלל הסכם מקובל עליהם ואין לי צל של ספק שניתן יהיה להגיע, מבלי הצורך לאיים אחד על השני.

יצחק גלנטי: הרי כל איום בסופו של דבר יתבטא בכך שהמדינה תינזק וגם החברות.

יצחק גלנטי: אז בואו נאפשר להם להמשיך בדיון ולהגיע לכלל הסכמה ביניהם.

אבישי ברוורמן: בסופו של דבר ברור שצריך לגמור את זה, ולגמור את זה היום, ואם, באמת המספרים – הסכום פה לא ברור לי, מדברים על 20 מיליון שקל?

ראובן ריבלין: ההפרש – 3,2.

אביגייל זרביב: ה- 56% שוויים לכ- 22 מיליון שקל.

אבישי ברוורמן: הסכום הזה הוא בטל בשישים לעומת הנזקים שייגרמו במאבק הזה ולעומת ההכנסות האדירות.

אבישי ברוורמן: כבר אמרו את זה חבריי המלומדים לפני כן.

אבישי ברוורמן: אני לא רוצה להסתכל היום – איזה רווחים אדירים.

אבישי ברוורמן: היום יש גאות בשווקים בישראל ובעולם בכלל.

אבישי ברוורמן: אתם רואים על איזה רווחים ענקיים מדברות חברות, כאשר אנחנו רואים מיליארדים בכל מקום.

אבישי ברוורמן: אנחנו רואים איך הרווחים האלה מתחלקים, וכאן אנחנו מדברים בסך הכל על כבשת הרש.

אבישי ברוורמן: פתאום הדברים האלה, באמת – זה מיליונים קטנים ואי אפשר בכלל - -אני מכיר את הפרינציפ.

אבישי ברוורמן: זה כמו חוקי פרקינסון.

אבישי ברוורמן: תראו כמה מיליארדים עכשיו מחלקים, כשמנפיקים את כל החברות, אנחנו רואים את משכורות העתק שמקבלים המנהלים ועם העובדים הולכים על הפרינציפ.

אבישי ברוורמן: אז בואו נסתכל במסגרת כל החלוקה הזו מכל החברות – והחברה הזו היא חברה שתצליח, גם כחברה מופרטת, יהיו לה רווחים אדירים, והחשש הגדול שקיים לי, כמו, אני מניח, לכל חבריי כאן הוא שאנחנו נראה שלאחר תהליך ההפרטה שייגמר, נראה שהרווחים הם אדירים, וקבוצה קטנה תיקח סכומים אדירים שלעומתם, אותם מספר מיליונים בודדים הם כאין וכאפס.

אבישי ברוורמן: לכן, הבקשה שלי, לראש רשות החברות ולשר האוצר – שייתנו הוראה לגמור את זה כאן, כי זו לא החלטה משפטית אלא פוליטית – מדינית.

חיים אורון: שר התשתיות כבר נתן הוראה .

ניסן סלומינסקי: אתמול, כשהיה כאן דיון, היה דיון עקרוני – האם הם עובדים או לא.

ניסן סלומינסקי: לזכותם של רשות החברות הממשלתיות עמדו – אל"ף, שהם קיבלו במשך כל השנים בכל התנאים שונה מעובדי בז"ן, זאת אומרת שהם לא קשורים לעניין, ובי"ת- שההסתדרות חתמה, וזה אומר שהם באמת לא קשורים לעניין.

ניסן סלומינסקי: להערכתי, מה ששמעתי, ולא דיברו אתי לפני כן אף אחד מהצדדים - אם הם יילכו לבית המשפט – רשות החברות תזכה.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, הוועדה באה ולחצה אותם.

קריאות: - - -

אבישי ברוורמן: אתה מזלזל כל כך ביוסי גרוס?

ניסן סלומינסקי: חס ושלום.

ניסן סלומינסקי: להערכתי - - ורק ממה ששמעתי פה אני יודע.

ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו כולנו, כולל אני, למרות שאני חשבתי שמבחינה חוקית לחצנו להגיע להבנה, כי אמרנו שיש לנו את העובדים מצד שני, ולכן צריך להגיע להסדר, לפנים משורת הדין.

ניסן סלומינסקי: מה שקורה, הם הציעו הצעה מסוימת והם לא הסכימו.

ניסן סלומינסקי: באים לכאן ואומרים: מה שאתם הצעתם, זה כבר קיים, נקודה.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים לי?

ניסן סלומינסקי: הכרתם בהם, ועכשיו - - הם הרי חולקים על העיקרון - - והם היו צריכים לבוא ולהגיד: אין הסכם, אין כלום, בואו נתחיל מחדש.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מה שאנחנו עושים זה להגיד שמה שאתם הצעתם כבר קיים, ועכשיו מתחיל הוויכוח, מפה לפה.

ניסן סלומינסקי: מה שאני מציע- תנו עוד זמן קצת.

ניסן סלומינסקי: גם אתם, העובדים, תלכו לקראת- -

קריאה: ועד לאותו דיון – מה יהיו הנזקים?

ניסן סלומינסקי: מה תעשה עכשיו?

ניסן סלומינסקי: יגידו לך - -

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: עשינו את זה פעם גם בהפרטה של - - תע"ש.

ניסן סלומינסקי: ברגע שהעובדים יודעים שאתה עומד לצדם עד הסוף, בלי שום דבר, לעולם לא תגיע להסכמה.

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': לא נכון.

שלי יחימוביץ': אתמול עמדנו לצדם עד הסוף והגענו להישגים.

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אם הם יידעו שאתה ב- 100%, לעולם לא יגיעו להסכמה.

חיים אורון: זה גרושים, זה גרושים.

שלי יחימוביץ': ונזכיר שוב את ה- 46 מיליונים שאישרנו על הייעוץ בהפרטת בתי הזיקוק באשדוד.

שלי יחימוביץ': ככה אישרנו.

אבישי ברוורמן: ואני מסכים עם חברת הכנסת שלי יחימוביץ בתור אדם ששכר חברות ייעוץ, ואני יודע איך שוכרים חברות ייעוץ, שבדרך כלל – אתה יודע, רוצים לקבל את המשכורת, נותנים להם סכומי עתק.

אבישי ברוורמן: אבל לא ניכנס לדברים האלה.

אבישי ברוורמן: פה הנקודה היא באמת – צדק.

אבישי ברוורמן: שיהיה איזה איזון, זה לא עניין משפטי, זה עניין עקרוני.

שלי יחימוביץ': כשישב כאן איל גבאי והסתכלנו על הסכום, ואמרנו שהוא מטורף, ושלא נאשר 46 מיליון על ייעוץ לבתי הזיקוק הוא אמר: תעשו טובה, אל תתעללו בהם.

שלי יחימוביץ': אל תתעללו בבנק הבריטי העשיר שלוקח 46 מיליון על ייעוץ.

שלי יחימוביץ': בעובדים מותר להתעלל.

שלי יחימוביץ': עליהם הוא לא אומר את זה.

יצחק גלנטי: העובדים עובדים כבר 40 שנה.

דוד אזולאי: אני זוכר את הדיון שהיה פה בוועדת הכספים בקדנציה הקודמת, כאשר מפעל פרוטארום סגר את המקום, שלחו את האנשים הביתה.

דוד אזולאי: אני מודיע לך שעד היום האנשים האלה לא קיבלו שום דבר ואסור לנו לתת יד לדברים כאלה.

דוד אזולאי: לכן, אני פונה למשרד האוצר.

דוד אזולאי: אתם אנשים חכמים שיושבים ומנהלים את העניינים.

דוד אזולאי: אני מציע לכם שתשבו, תעשו תחשיב כמה עולה יום שביתה אחד במפעל הזה.

דוד אזולאי: מבדיקה שערכתי – זה סדר גודל של מיליון שקל.

דוד אזולאי: זה אומר – משהו כמו שבועיים, שישביתו את המפעל הזה, זה הנזק.

דוד אזולאי: על מה אתם מתווכחים, על העתיד של העובדים?

דוד אזולאי: אדוני היושב ראש, אני חושב שצריכה להיות פשרה.

דוד אזולאי: העובדים לא יכולים יותר לוותר.

שי חרמש: נדמה לי שמדובר פה על עיקרון ועל עיקרון צריך להיות עקבי לאורך כל הדרך.

שי חרמש: לא מעניין אותי כרגע כמה זה עולה וכמה לא, כמה עולה יום שביתה וכמה עולה כל - -.

שי חרמש: מרגע שנקבע שזאת האחריות, ב- 56%, זה צריך ללכת לאורך כל הדרך.

שי חרמש: כל נימוק אחר פה הוא נימוק שאפשר לרוץ בו עם כותרות, אבל נקבע פה עקרון, גברתי, היועצת המשפטית של רשות החברות.

שי חרמש: הכרתם באחריות על 56%.

שי חרמש: קחו את האחריות לאורך כל הדרך ושחררו אותנו מהדיון כרגע, כי הרי בסופו של דבר לזה נגיע.

זאב אלקין: קודם כל, בנימוק שהגיעה לכאן הממשלה – אני לא שמעתי את הסיום שלו.

זאב אלקין: שעתי נימוק שהוא נכון, ודיבר עליו חבר הכנסת ריבלין, שהיו שינויים בתנאי העבודה של עובדי "כרמל אולפינים" מול תנאי בז"ן.

זאב אלקין: לא שמעתי מה העלות של ההטבה הזו, והאם זה עומד מול הדרישה של העובדים - -

יעקב ליצמן: אתמול דיברו על מענק של 70 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: זה היה אתמול.

זאב אלקין: דובר כאן על זה שעובדי "כרמל אולפינים" לא מגיע להם תנאים של בז"ן כי הם לא שילמו עידוד צמיחה.

זאב אלקין: אני רוצה לדעת כמה היה עידוד הצמיחה, איך זה עומד מול הדרישה של עובדי "כרמל אולפינים" לקבל את אותם תנאים של בז"ן והאם, אחרי שמשווים את שני הדברים האלה לא יוצא שהמדינה עושה כאן תרגיל ומדברת על סכום הרבה יותר קטן לעומת מה שהיא צריכה לשלם.

זאב אלקין: זה דבר אחד.

זאב אלקין: כל אוד לא שמעתי שההטבות שקיבלו עובדי "כרמל אולפינים" הן כאלה שמצדיקות לנתק אותם מהתנאים שקיבלו עובדי בז"ן - -

יעקב ליצמן: אם היית יודע בבוקר, לפני כן, כששמעת את המכתב, שהם מקבלים - -

קריאות: -- -

זאב אלקין: אני יכול להמשיך?

זאב אלקין: הנקודה השניה - אמרו כאן כמה אנשים : לכו, שבו ומתי שהוא- תגמרו.

זאב אלקין: אני ועוד כמה חברים פנינו אליך, כי העניין הזה היה נראה לנו דחוף.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: כי המדינה מריצה את התהליך של ההפרטה.

יעקב ליצמן: ביום שני.

זאב אלקין: בדיוק.

זאב אלקין: אז להגיד לכם – שבו ותגמרו מתי שהוא – זה - -

יעקב ליצמן: אנחנו אישרנו את ההפרטה.

יעקב ליצמן: אין לנו כרגע - - אני לא סתם מדבר.

יעקב ליצמן: כל מה שאני יכול לעשות – אתמול שלחנו אותם לשיעורי בית, ואני יכול לבקש מהם היום עוד פעם, וזה מה שאני מתכוון לעשות.

יעקב ליצמן: אני לא חושב שיש לי say.

חיים אורון: היות ועשיתי את החשבון על מה מדובר – אם אתה מוציא אותי לחדר השני, תאמין לי, בחמש דקות אני גומר.

חיים אורון: ה-100 אחוז הוא 16 מיליון שקל.

חיים אורון: 340 עובדים כפול ה- 70 אלף - - זה המאה אחוז של הפער.

חיים אורון: לכו לחדר השני ותגמרו על זה.

חיים אורון: זהו.

קריאות: - - -

מאיר ששה: אין אפשרות לדחות את זה יותר מדי.

קריאה: אנחנו רוצים לחזור לעבודה כבר.

חיים אורון: אבל צריך לכופף כמה אנשים בדרך.

חיים אורון: צריך מישהו מלמעלה, יבוא קובי - -

זאב אלקין: נקודה אחרונה- קשורה לנושא עקרוני שצמח מתוך הדיון.

זאב אלקין: אני רוצה לדעת – האם אני דווחתי נכון, בדיון שהיה אתמול בערב נאמר על ידי מי מנציגי רשות החברות הממשלתיות שהם מוכנים ללכת לבג"ץ מול ועדת כספים?

זאב אלקין: מעניין אותי לדעת.

יעקב ליצמן: בג"ץ מול ועדת כספים?

זאב אלקין: במסמך של ועד העובדים כתוב שנאמרו שם דברים כאלה.

זאב אלקין: אמרו שאנשי הרשות לחברות ממשלתיות כשניסו להסביר לעובדים שוועדת הכספים לא שווה שום דבר, ולא כדאי להסתמך על תמיכתם - -

יעקב ליצמן: אתה יודע מה?

יעקב ליצמן: זה קטנוני לדון על זה.

קריאות: - - -