ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 287, 2007-01-22 10:00

יעקב ליצמן: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים.

יעקב ליצמן: איפה מנהל מרכז ההשקעות?

גבי וולקינסון: מנהל מרכז ההשקעות עסוק בישיבה אחרת בוועדה לענייני ביקורת המדינה, ואני מקווה שהוא יגיע לכאן.

יעקב ליצמן: אם הוא לא מבין שזה נכון להגיע לישיבה הזאת, אני לא צריך את נציג משרד התעשייה בכלל.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה עובר כל גבול, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: אני עושה הפסקה לחצי שעה ואני מבקש שמנהל מרכז ההשקעות יגיע לכאן.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: הישיבה הופסקה בשעה 10:01 והתחדשה בשעה 10:50

יעקב ליצמן: אני מחדש את הישיבה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתנצל בפני סגן מנהל מרכז ההשקעות ולומר שאני מקווה שלא פגעתי בו אישית כי לא התכוונתי לכך.

יעקב ליצמן: האיש בהחלט יכול לייצג משרד, אבל חשבתי לנכון – ואני עומד על דבריי – שיהיה כאן מנהל מרכז ההשקעות.

יעקב ליצמן: כאשר אנחנו דנים בפיטוריי 600 עובדים – ועוד מעט נשמע את הפרטים – צריך להגיע לכאן מנהל מרכז ההשקעות, אם לא השר.

יעקב ליצמן: לזו הייתה הכוונה ולכן הפסקתי את הישיבה.

יעקב ליצמן: לפני שבועיים התחילו להתפרסם ידיעות כאילו אינטל מצמצמת את הפעילות שלה בעיקר בירושלים אבל בכלל בארץ, וכי הדבר עלול לגרום לפיטוריי 600 עובדים.

יעקב ליצמן: אני חושב שהכנסת צריכה לתת את דעתה על העניין הזה שהוא חמור.

יעקב ליצמן: כל פיטוריי עובדים זה קשה, קל וחומר אם מדובר על 600 עובדים, ובן בנו של קל וחומר כאשר מפעל מקבל הטבות – לא יודע כמה, אבל גם את זה נשמע בהמשך הישיבה – אני מבין שחלק מההטבות ניתנות בגין תוספת עובדים.

יעקב ליצמן: זה שמפזרים את העובדים בכל רחבי הארץ, לדעתי זה לא אומר כלום.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להקדים את הדברים.

יעקב ליצמן: אני מבין שמנכ"ל אינטל ישראל נמצא כאן ואני מבקש לשמוע מה אינטל מתכוונת לעשות והאם מדובר בפיטורים או לא.

יעקב ליצמן: אני מבקש לשמוע קודם מה המצב לגבי ירושלים.

יעקב ליצמן: לאחר מכן נשמע את נציגי הממשלה ולאחר מכן ניכנס לדיון.

אלכס קורנהאוזר: באינטל בירושלים יש קמפוס של כ-700 איש, מתוכם כ-400 אנשים בפיתוח ו-300 אנשים בייצור.

אלכס קורנהאוזר: המפעל של אינטל בירושלים פועל 22 שנים.

אלכס קורנהאוזר: זה המפעל הוותיק ביותר של אינטל שהוקם ב-1985, והוא אחד המפעלים הוותיקים ביותר בעולם.

ראובן ריבלין: לכן הגיע הזמן לסגור אותו.

אלכס קורנהאוזר: קו המוצרים שלו בסופו של דבר הסתיים.

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת הסתיים?

קריאה: הוא ישן.

קריאה: אי אפשר להשתמש בו.

אלכס קורנהאוזר: אין יותר ביקוש לזה.

אלכס קורנהאוזר: זה קו ייצור שהוקם ב-1985.

שלי יחימוביץ': אני מניחה שזה דבר שקורה בארץ לעתים קרובות, כאשר קו ייצור מפסיד להיות, אבל אז מחדשים אותו ומרעננים אותו.

קריאה: או הולכים לקו ייצור אחר.

אלכס קורנהאוזר: עשינו את הדבר הזה שלוש פעמים אבל הגענו לשלב שיותר אי אפשר לחדש.

אלכס קורנהאוזר: מדובר בקו ייצור בן 6 אינצ' והיום יש כבר קווי ייצור של 12 אינצ'.

אלכס קורנהאוזר: הייצור כאן הוא בטכנולוגיה קודמת.

אלכס קורנהאוזר: את המוצרים האלה אינטל יותר לא מוכרת.

אלכס קורנהאוזר: כנראה שבסוף השנה הזאת אנחנו נפסיק כאן את הייצור.

אלכס קורנהאוזר: את ה-300 עובדים האלה, אין לנו שום כוונה לפטר.

שלי יחימוביץ': את 300 עובדי הייצור.

יעקב ליצמן: חברת טרה מייצרת חלב.

יעקב ליצמן: נניח שהיום לא שותים חלב אלא רק שוקו, אז אם הוא קיבל הטבה להקים מפעל לייצור חלב, היות שלא צורכים חלב, הוא ייסגר?

אלכס קורנהאוזר: את השוקו עושים על בסיס חלב.

יעקב ליצמן: ברור שכל מפעל צריך לייצר את הדברים שמתאימים למצב הנוכחי.

דוד טל: אני לא מבין בנושא ולכן אולי כדאי שאדוני ירחיב קצת.

דוד טל: השכל הישר אומר שאם קו מסוים נגמר, הרי אתם מתפתחים כל הזמן ואתם מכניסים קו אחר.

אלכס קורנהאוזר: המפעל עבר שדרוג כבר שלוש פעמים.

אלכס קורנהאוזר: הגענו לקצה היכולת לשדרג אותו שוב.

שלי יחימוביץ': מה תעשו בקריית גת כאשר המוצר ייגמר ויהיה מוצר חדש וקו חדש?

שלי יחימוביץ': תפתחו במקום אחר?

אלכס קורנהאוזר: אני חושב שאחרי 25 שנים, אורך החיים של קריית גת יסתיים.

דוד טל: זה יכול להיות?

אלכס קורנהאוזר: זו טבעה של התעשייה הזאת.

אלכס קורנהאוזר: שלי יחימוביץ: כל פעם תעברו מקום כאשר הטכנולוגיה תשתנה?

אלכס קורנהאוזר: הרי אין בזה היגיון.

אלכס קורנהאוזר: מה זאת אומרת עוברים מקום?

אלכס קורנהאוזר: בונים מפעל חדש.

דוד טל: מה עושים עם 300 העובדים?

אלכס קורנהאוזר: אנחנו נציע להם עבודה באינטל ישראל ביתר הקמפוסים.

דוד טל: כאשר קיבלתם את המענק, הכוונה הייתה שאחרי 20-25 שנים אתם יכולים לסגור?

אלכס קורנהאוזר: בוודאי.

דוד טל: אם זה כך, אתם בסדר אבל המדינה לא בסדר.

אלכס קורנהאוזר: אני לא חושב שאי פעם מישהו חדש שמפעל כזה יתקיים לנצח.

אלכס קורנהאוזר: אין דבר כזה.

יעקב ליצמן: מבחינת החוק אתה צודק.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להתווכח אתך.

יעקב ליצמן: אם תשאל אותי אם כוונת הממשלה, של מרכז ההשקעות בשנת 1993, מתי שקיבלתם את ההטבה האחרונה, שברגע שמסתיים צריך לסגור את המפעל, אני אומר לך שלא זו הייתה הכוונה.

יעקב ליצמן: כל אחד היה בטוח ורוצה שהמפעל יתקיים אחר כך, אבל בדרך כלל לשנים הראשונות נותנים הטבות כדי לעודד או להביא משקיעים.

אלכס קורנהאוזר: את ההטבות עבור המפעל בירושלים קיבלנו ב-1980.

יעקב ליצמן: מתי הייתה השנה האחרונה שחידשו לכם את ההטבות?

קריאה: בשנת 2005.

אלכס קורנהאוזר: בסוף 2007 אנחנו נעמוד בכל ההתחייבויות שהתחייבנו להן.

30700: אני אומר לך מה אנחנו כמדינה צריכים לעשות.

30700: אנחנו צריכים להבין שלא רק אינטל אלא מותגים בינלאומיים למדינת ישראל יש אינטרס עליון להביא אותם למדינת ישראל.

30700: אינטל זה מותג חשוב למדינת ישראל.

30700: אגב, אני פחות מוטרד מעובד כזה או אחר, כי אני יודע שלאינטל יש שם מצוין בטיפול בעובדים שלהם.

30700: להערכתי הם ימצאו פתרון לכל עובד, וזה לא מה שצריך להטריד אותנו.

30700: מדינת ישראל שהולכת לעזור ולתת תמריצים לאינטל כדי לפתוח מפעל חדש, ואינטל פותחת שניים-שלושה מפעלים חדשים בשנה בעולם, אנחנו צריכים לדאוג לכך שכל פעם שמפעל שבאורך חייו הוא לקראת אמצע דרכו, לגרות את אינטל לפתוח את המפעל החדש שלה כאן.

יעקב ליצמן: אתה מסכים אתי שכוונת המחוקק שאמר שצריך כך וכך שנים, לא הייתה כזו שמיד אחרי שמסתיימות השנים, המפעל ייסגר.

30700: מסכים אתך.

30700: את ההטבות צריך להתאים לתקופת החיים של המפעל.

יעקב ליצמן: שהמפעל יישאר בירושלים כדי שלעובדים יהיה מקום עבודה.

30700: תיכף נדבר על ירושלים.

30700: אם רוב החיים של מפעל הוא 10 שנים, ההטבות צריכות להתאים את עצמן ל-10 שנים.

30700: אם יש מפעל חדש, צריך להתאים את ההטבות למפעל החדש.

30700: אנחנו צריכים להבין שלמרות שאינטל תורמת את חלקה למדינת ישראל, במקום שהמפעלים החדשים יקומו בירושלים, הם לא קמו בירושלים אלא קריית גת נהנית מזה ועיני לא צרה בקריית גת.

יעקב ליצמן: אפשר לחדש את קו הייצור באותו המפעל שקיים בירושלים.

30700: הבעיה היא שלא עשינו את זה לפני חמש שנים או לפני שמונה שנים.

30700: מי שלא נתן לאינטל להתפתח בירושלים, היום הוא ראש העירייה.

30700: הוא לא נתן להם 300 דונם שהם היו צריכים.

קריאה: זאת כבר דמגוגיה מה שאתה אומר.

ניסן סלומינסקי: השאלה המרכזית היא השאלה שנשאלת כאן ואני מבקש לקבל עליה תשובה.

ניסן סלומינסקי: השאלה היא למה אי אפשר להמשיך את המפעל בירושלים.

שלי יחימוביץ': למה אי אפשר להשאיר את הבניין בירושלים ולהחליף את המכשור.

יעקב ליצמן: על זה אני מדבר.

ניסן סלומינסקי: שייתנו לנו תשובה מסודרת.

אלכס קורנהאוזר: המפעל הזה נבנה ב-1980, התשתיות שלו לא מתאימות לדרישות הטכנולוגיות שקיימות היום.

יצחק וקנין: אז מחליפים.

יצחק וקנין: אתה מדבר כאילו אתה מדבר אל אנשים שלא מבינים כלום.

יצחק וקנין: מפעל בסדר גודל של אינטל חייב שהוא צריך לשדרג את עצמו עם הזמן.

אלכס קורנהאוזר: אינטל סגרה כבר לפני שלוש שנים מפעלים דומים כדוגמת המפעל כאן.

אלכס קורנהאוזר: היא סגרה את המפעלים באריזונה, בניו-מקסיקו ובאורגן.

אלכס קורנהאוזר: בזמנו אינטל העבירה את כל הייצור ב-6 אינצ' לתוך המפעל הזה כאן בירושלים.

אלכס קורנהאוזר: הגענו לשלב שהטכנולוגיה הזאת הסתיימה, נגמרה ואין יותר.

30700: תבין שאנחנו באותו צד.

יעקב ליצמן: אני לא יכול לעבור לסדר היום כאשר מפטרים 600 אנשים או כמה מאות עובדים בירושלים ואפילו אם מעבירים אותם לקריית גת.

אלכס קורנהאוזר: אני כן רוצה לתת איזושהי פרופורציה.

אלכס קורנהאוזר: אינטל מעסיקה בארץ 7,000 אנשים.

אלכס קורנהאוזר: זאת אומרת, זה לא שאנחנו בורחים משם.

אלכס קורנהאוזר: הבטחנו ונקיים.

אלכס קורנהאוזר: אנחנו לא מפטרים אף אחד אבל מפני שהפעילות הזאת הסתיימה אנחנו מעבירים את העובדים האלה לקמפוסים אחרים של אינטל בארץ.

שלי יחימוביץ': לאן?

אלכס קורנהאוזר: רובם בקריית גת.

30700: אנחנו עדיין לא מוותרים על ירושלים.

גבריאל מימון: אנחנו צריכים להיות קצת זהירים בדברינו מבחינתנו כי יושבים כאן אנשים אתם אנחנו כרגע בדו-שיח בנושא של הגדלת תקציב מרכז ההשקעות, ולכאורה העיתוי הזה של ההצהרה של אינטל יוצרת לנו בעיה, והאוצר יבוא ויאמר שהוא אמר לנו, כי הנה מסיימים את שנת ההטבות האחרונה וסוגרים.

גבריאל מימון: מבחינתנו חשוב שקודם כל ייאמר שסגירת היחידה באינטל ב-2007, אינטל בעצם עומדת בכל ההתחייבויות שלה כלפי המדינה עד סוף 2007.

גבריאל מימון: כתב האישור האחרון שניתן לאינטל היה בשנת 1992 להרחבה, שנת ההפעלה הראשונה הייתה 2003, הם קיבלו אז מענקים, קיבלו אז הטבות במס, שנת 2007 היא השנה האחרונה של העמידה ביעדים שנקבעו לאינטל.

ראובן ריבלין: ידוע לכם במשרד שבירושלים אינטל לא תמשיך לייצר בשנת 2007?

ראובן ריבלין: אנחנו טיפלנו באינטל משום שכפי שאמר ברקת אינטל חשובה למדינת ישראל, אבל ירושלים היא החשובה ביותר.

ראובן ריבלין: אני יודע איזה מאמצים היו להביא את אינטל ואיזו שמחה גדולה הייתה כשהיא באה.

ראובן ריבלין: האמירה והמסר שאינטל עוזבת את ירושלים מכה.

ראובן ריבלין: היא עוזבת כפס ייצור.

ראובן ריבלין: היא משאירה אקדמיה והיא משאירה דברים שהיום הם יכולים להיות ומחר הם לא יכולים להיות.

ראובן ריבלין: ברמת התעשייה היום המסר הוא שאינטל עוזבת את ירושלים.

ראובן ריבלין: השאלה שלי היא האם המשרד צפה את זה.

ראובן ריבלין: כיום למרכז ההשקעות אין כסף להביא עוד מפעלים לאיזשהו מקום בארץ.

גבריאל מימון: מנקודת מבטנו כמובן שיש חשיבות גדולה מאוד להמשך העסקת העובדים בירושלים.

גבריאל מימון: אנחנו כמובן נבוא בדברים עם חברת אינטל במטרה לנסות ולבחון את האפשרויות להמשיך ולהעסיק את העובדים בירושלים, אבל קודם כל, לעניין המחויבות של אינטל, חשוב שייאמר ושכולנו נדע שהיא עמדה בהתחייבות שלה.

שלי יחימוביץ': היא גמרה לעמוד בהתחייבויות שלה ואז היא הודיעה שהיא סוגרת את המפעל.

קריאה: בסוף שנה.

קריאה: היא נותנת עוד שנה.

גבריאל מימון: אני לא מתחום ההיי-טק.

גבריאל מימון: היום אינטל מקימה בקריית גת את קו 28.

גבריאל מימון: זאת אומרת, יש פערי טכנולוגיה כנראה אדירים שיוצרים מצב שכדאיות הייצור היום בקו 8, היא כנראה לא כלכלית, אבל אני לא מחפש צידוקים לאינטל.

יעקב ליצמן: אינטל ידעה בשנת 2004 שקו 8 כבר ישן.

יעקב ליצמן: הם לא נערכו לזה ועכשיו הם באים לסגור את המפעל.

יעקב ליצמן: על זה צעקתנו.

גבריאל מימון: זה אכן מפריע לנו שבשנת ההטבות האחרונה אינטל סוגרת.

גבריאל מימון: אני אומר שאנחנו נבוא אתה בדברים ואנחנו נעשה כל מאמץ על מנת שהיא תמשיך לפעול.

ניסן סלומינסקי: מה זה נקרא סוגרת?

ניסן סלומינסקי: היא מוכרת את המפעל?

ראובן ריבלין: האם המשרד היה כל כך מנותק מירושלים?

ניסן סלומינסקי: אתם מוכרים את המבנה עצמו או שהוא נשאר אצלכם?

אלכס קורנהאוזר: המבנה נשאר של אינטל ואנחנו בודקים פתרונות אלטרנטיביים מה לעשות עם המבנה.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות שתביאו לשם קו ייצור חדשני?

אלכס קורנהאוזר: לא.

אלכס קורנהאוזר: משהו אחר במסגרת אינטל.

אלכס קורנהאוזר: לא ייצור שבבים כמו שזה קיים כיום.

דוד טל: 300 העובדים יוכלו להשתלב?

אלכס קורנהאוזר: אני לא יודע.

אלכס קורנהאוזר: אני לא יודע את סוג הפעילות שם.

אלכס קורנהאוזר: אני לא רוצה להבטיח שאכן זה כך יהיה.

ניסן סלומינסקי: מתי תדעו קצת יותר?

אלכס קורנהאוזר: כנראה שתוך שנה.

שלי יחימוביץ': אותם 300 עובדי ייצור בירושלים, הם עובדים קבועים?

שלי יחימוביץ': הם עובדים לפי הסכם קיבוצי?

אלכס קורנהאוזר: קבועים.

אלכס קורנהאוזר: כולם קבועים.

דוד טל: אין עובדי קבלן.

אלכס קורנהאוזר: יש כ-40 או 50.

שלי יחימוביץ': אבל כל היתר הם עובדים קבועים.

אלכס קורנהאוזר: נכון.

יעקב ליצמן: האם יש חלק מהמפעל בקריית גת שמתאים למפעל בירושלים?

אלכס קורנהאוזר: המפעל בירושלים הוא קטן יותר מאשר המפעל בקריית גת.

אלכס קורנהאוזר: זאת אומרת, אנחנו כן בודקים אופציה אם יש איזושהי מחלקה שאפשר להעביר אותה או לא, אבל זוהי בדיקה שתיקח לא מעט זמן.

ראובן ריבלין: מה שברור מדבריך הוא שפועלי הייצור לא יוכלו להישאר בירושלים.

ראובן ריבלין: האם זה נכון?

ראובן ריבלין: פועלי הייצור של אינטל שנמצאים היום בירושלים עוזבים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, ירושלים כמפעל תעשייתי יוצר עוברת מן העולם ואינטל מעבירה את כל מרכזה לסניפים אחרים.

ראובן ריבלין: אני לא בא אליך בטענות דרך אגב.

ראובן ריבלין: אני לא בא אל אינטל בטענות.

אלכס קורנהאוזר: אני רוצה לתקן איזשהו ביטוי אחד.

אלכס קורנהאוזר: אין לנו פועלי ייצור.

אלכס קורנהאוזר: יש לנו טכנאי ייצור.

אלכס קורנהאוזר: טכנאי הייצור האלה לא יישארו כאן.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אינטל כמפעל ייצור לא קיימת יותר בירושלים משנת 2007.

ראובן ריבלין: האם זה נכון?

אלכס קורנהאוזר: כמפעל ייצור, כן.

יעקב ליצמן: האם העובדים האלה שאתה חושב להעביר מירושלים לקריית גת, למפעל בקריית גת יש התחייבות לקבל את העובדים?

יעקב ליצמן: למפעל יש התחייבות להביא עובדים חדשים.

יעקב ליצמן: האם אלה נקראים עובדים חדשים ובזה אתם חושבים שאתם ממלאים את חובתכם?

יעקב ליצמן: אם זה כך, לא עשינו כלום אלא אלה הם פיטורים כמו כל פיטורים.

אלכס קורנהאוזר: אנחנו נעמוד בהתחייבות שלנו של יצירת 2,000 מקומות עבודה חדשים בקריית גת.

יעקב ליצמן: חוץ מהעובדים שתביאו מירושלים.

אלכס קורנהאוזר: נכון.

שלי יחימוביץ': איזה סוג של מקומות עבודה?

שלי יחימוביץ': כמה מתוכם יהיו עובדי קבלן?

אלכס קורנהאוזר: אנחנו נעביר את עובדי אינטל לסטאטוס של עובדי אינטל.

ראובן ריבלין: וכולם יישארו עובדי אינטל?

אלכס קורנהאוזר: נכון.

ראובן ריבלין: ה-2,000 החדשים גם יהיו עובדי אינטל?

אלכס קורנהאוזר: נכון.

יעקב ליצמן: זה לפי ההסכם.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, לכאורה אנחנו לא אמורים לשבת כאן בוועדת הכספים ולדון בענייניו של מפעל פרטי, כי הרי יש כוחות שוק והמפעל הזה הולך לאן שכדאי לו, וסוגר מפעל ברגע שזה לא משתלם לו, אף על פי שאני מבינה שהמפעל הזה לא סובל מהפסדים.

שלי יחימוביץ': בגלל המעורבות העצומה של המדינה באינטל ובגלל התמיכות העצומות – 190 מיליון דולר בשנת 1982 עד 1993, 570 מיליון דולר בשנת 1999, 525 מיליון דולר בסוף שנת 2005 – אנחנו דנים בו.

שלי יחימוביץ': הכסף הוא שלנו, שלי ושל הציבור, ולכן יש לנו מילה ליד השולחן הזה.

שלי יחימוביץ': לו היינו אומרים שישחקו כוחות ההון וכוחות השוק לפנינו, אז אולי אפילו לא הייתה לנו לגיטימציה לכנס את הדיון הזה, אבל כיוון שאנחנו מכיסנו מימנו חלקים ניכרים באינטל, יש לנו זכות מוסרית מלאה ואף מעשית כן להתערב בעניין.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שהעובדה שברגע שסיימתם לעמוד בהתחייבויות שלכם אתם סוגרים את המפעל הזה, יש בה יותר מטעם לפגם.

שלי יחימוביץ': אני גם מאוד חוששת שזו דרך פשוטה וקלה להיפרד לשלום מקרוב ל-300 עובדים קבועים שמן הסתם יש להם הסכם קיבוצי.

שלי יחימוביץ': העובדים האלה הרי לא ייסעו לקריית גת מדי בוקר.

אלכס קורנהאוזר: יש לא מעט שעושים את זה כבר היום.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת יחימוביץ מדברת על העובדים שתפטרו.

אלכס קורנהאוזר: אנחנו לא מפטרים אותם.

שלי יחימוביץ': אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל לפי חוקי העבודה להעביר עובד ממקום למקום, מרחק כל כך גדול של קילומטרים, משמעו הרעת תנאים והוא אפילו לא חייב להסכים למעבר הזה.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שאתם מכירים את חוקי העבודה.

שלי יחימוביץ': השיטה הזאת של סגירת מפעלים במרכז והעברתם לפריפריה היא מעין צינור שנותן לגיטימציה להיפרדות מעובדים שעובדים לפי הסכמים קיבוציים ולהעסקה עממית של עובדי קבלן.

שלי יחימוביץ': יש לי תחושה עזה שבמקום העובדים האלה בירושלים, מי שלא יסכים לעבור לקריית גת, יעסיקו במקומו עובד קבלן.

שלי יחימוביץ': לי לכשעצמי לא מספיק לשמוע כמה מקומות עבודה אתם מייצרים אלא אני רוצה לדעת איזה מקומות עבודה אתם מייצרים.

שלי יחימוביץ': האם לעובדים יש ביטחון תעסוקתי, באיזה צורה הם מועסקים, כמה מהם מועסקים ישירים של אינטל, כמה מהם בהסכם קיבוצי, כמה עובדי קבלן שמעמדם רופף ואפשר לפטר אותם מהיום למחר.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לשמוע את הנתונים האלה.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים אתם יודעים מראש שיבוא יום והמוצר כנראה לא יהיה רלוונטי.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שאין צפי למרחוק להחלפה של הציוד הקיים או לחידוש ורענון של המפעל.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שכיוון שאתם חברה רצינית, יש לכם גם תוכניות עומק ותוכניות לעתיד הרחוק גם לגבי אינטל בקריית גת, וגם שם ברגע שמוצרים מסוימים לא יהיו רלוונטיים יותר, אתם לא תסגרו את המפעל בקריית גת ותעבירו אותו לבאר-שבע או למקום אחר, אלא מן הסתם יש לכם תוכניות של התחדשות ורענון.

שלי יחימוביץ': אני תוהה למה זה לא נעשה לגבי ירושלים.

שלי יחימוביץ': בעיניי תעסוקה בירושלים היא לא פחות חשובה מתעסוקה בקריית גת.

דוד טל: מתוך הדיון הקצר הזה מתקבל הרושם שאינטל מילאה את חלקה אלא אם כן מרכז ההשקעות או מישהו ממשרד התעשייה או ממשרד האוצר יאמר לי אחרת.

דוד טל: השאלה שלי מופנית כאן למרכז ההשקעות.

דוד טל: האם מרכז ההשקעות, ברגע שהשקיע סכומים כאלה אדירים, הוא השקיע את הסכומים האלה בידיעה שמפעל כזה עתיד להיסגר תוך פרק זמן כזה וכזה.

דוד טל: אם נניח שהוא ידע והוא עשה זאת – וזאת שאלה גדולה – הוא היה צריך להיות השומר שבעצם מצלצל בפעמונים שנה-שנתיים-שלוש לפני הסגירה ולומר שצריך לתת תמריץ לאנשי אינטל כדי שהם ימשיכו להישאר בירושלים.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד לאינטל, אני מאוד מחייב את כל הנושא התעסוקתי בהיי-טק, שכן אנחנו מגדלים כאן דור שיכול להתחרות בכל העולם.

דוד טל: אני לא רוצה שקריית גת תספק רק את אנשי הניקיון והשמירה אלא שבאמת יגדל שם דור שישתלב במערך הזה של ההיי-טק.

דוד טל: אני מקבל את הרושם שהמטרה הזאת לא הושגה.

דוד טל: לכן השאלה שלי מופנית קודם כל לאנשי מרכז ההשקעות ואני שואל האם המרכז נתן את דעתו על הנושא הזה ועל דעת זה הוא הקצה סכום כסף, וכפי שחברת הכנסת יחימוביץ אמרה, מדובר בסכום של מעל מיליארד דולר.

דוד טל: אתם יודעים מה היינו עושים במיליארד דולר בתחום החינוך, הרווחה, הבריאות וכולי?

קריאה: זה כנגד שבעה מיליארד דולר שאינטל השקיעה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת טל אמר שהוא מבין שאינטל קיימה את החוק ולכן אם יש לו טענות, יש לו טענות לממשלה שלא התכוונה שהמפעל ייסגר בזמן הזה.

דוד טל: האמת היא שיש לי גם מה לומר על אינטל, אבל אני לא חושב שזה רלוונטי.

דוד טל: באחד הדיונים בקדנציה הקודמת נאמר שאינטל מייצרת איזשהו מוצר שהוא מוצר לא מוגמר כי היא לא מסיימת אותו.

דוד טל: ברגע שהמוצר הוא לא גמור, היא לא משלמת עליו את כל מס ההכנסה שהיא צריכה לשלם, ואני שהשקעתי במפעל 600 מיליון דולר, השקעתי את זה בהנחה שכתוצאה מכך מס ההכנסה יישאר כאן, אבל הם מייצאים את המוצר הזה להונג קונג, לטייוואן או לאיזשהו מקום אחר ושם משלימים את התהליך האחרון.

דוד טל: אז המוצר הוא מוצר מוגמר ושם משלמים מעט מאוד מס הכנסה, כך שהם מרוויחים מכל הכיוונים.

אבישי ברוורמן: הערה אחת שהיא הערה היסטורית והערה שנייה לגבי המוצר.

אבישי ברוורמן: בכל השנים שהייתי באוניברסיטת בן-גוריון, הייתי מעורב בשיחות לגבי אינטל בקריית גת-באר שבע.

אבישי ברוורמן: השאלה המרכזית שעמדה על הפרק הייתה האם להשקיע או לתת את הסבסוד הגדול עקב הערך והאיתות שאינטל מגיעה לארץ ולשם יצירת תנופה במקומות עבודה וגם במחקר ופיתוח.

אבישי ברוורמן: אני לא אסתיר שההמלצה שלי לשר האוצר דאז, בייגה שוחט, ולשר התעשייה והמסחר, מיכה חריש, הייתה שמבחינה אסטרטגית, כמו שירושלים הייתה מרכז, ברגע שהיו מחברים את זה עם המרכז בבאר-שבע, כולל האוניברסיטה והדברים האחרים, היה לזה סינגריה יותר טובה.

אבישי ברוורמן: מי שקיבל את ההחלטה קיבל ולגבי ההחלטה בקריית גת יש לה ערך.

אבישי ברוורמן: יש גם שאלה מסוימת, אבל לא אכנס לנקודה הזאת.

אבישי ברוורמן: הבעיה המרכזית בכל ההשקעות הגדולות שניתנות לחברות כמו אינטל – ואני מאוד מוקיר, ועבדתי ביחד עם אלכס וחבריו, ואכן התרומה שלהם אדירה – היא שהטענה היא לא כלפי אלכס אלא היא מופנית לממשלת ישראל ולהנהלת אינטל העולמית כי הנהלת אינטל העולמית נותנת הוראות ובסופו של דבר אלכס מבצע אותן.

אבישי ברוורמן: לכן מה נאמר על-ידי חברת הכנסת יחימוביץ וחבר הכנסת דוד טל, סוף מעשה במחשבה תחילה.

אבישי ברוורמן: כל מה שנאמר כאן, היה ידוע לפני שלוש שנים.

אבישי ברוורמן: בעצם בכל ההחלטות שמתקבלות בממשלת ישראל, ההחלטות הן מיידיות.

אבישי ברוורמן: מכיוון שההחלטות לגבי סגירת פסי הייצור היו צפויות, אני שואל שאלה – וזה אולי לא ברמה של אלכס, כאשר המשמעות לגבי ירושלים הייתה ברורה לפני שנתיים – האם בכלל יש מדיניות.

אבישי ברוורמן: מאחר שהשרים מתחלפים אחת לשנה, ממילא אין מדיניות לטווח ארוך.

אבישי ברוורמן: אני שואל האם מדיניות הסבסוד לגבי אינטל תקפה גם לגבי העתיד, האם היא ממוקדת לגבי אזורים כמו ירושלים, הנגב וכולי, והאם כל הנושא של ניוד עובדים נלקח בחשבון.

אבישי ברוורמן: לכן התשובה היא די ברורה.

אבישי ברוורמן: אין מדיניות ברורה לגבי הנושאים האלה.

אבישי ברוורמן: הייתה מדיניות ראשונית, היא אמרה סבסוד גדול, אינטל זו זכות גדולה, אבל השאלה עכשיו – ואני שואל למרות שאני לא יודע אם זה ברמה של אלכס – כי מה שקורה כרגע הוא שיהיה ניוד עובדים עם אחריות, אבל השאלה אם כל הסיפור הזה, לאור המצב של אינטל, לאור דברים אחרים, יכול לפגוע בכל התהליך על פני זמן בישראל.

אבישי ברוורמן: אם זה כך, אנחנו נמצאים במצב שאנחנו הבאנו חברה מאוד גדולה, ההוצאה האלטרנטיבית כמו שאמר דוד טל, גם לגבי סבסוד חברות אחרות ודברים אלטרנטיביים היא על הפרק, ואני חושב שזה ברמה של ממשלת ישראל ואינטל העולמית מכיוון שהשאלות הן תמיד נקודתיות.

אבישי ברוורמן: בתשובות האלה חייבת גם הממשלה להחליט האם בכל התהליך של המשך הסבסוד, החשיבות לגבי המשך המפעל בירושלים היא קרדינאלית או לא.

אבישי ברוורמן: אני מאוד מעריך את העבודה של אנשי אינטל והם עשו עבודה ברוכה.

אבישי ברוורמן: אלכס הוא באמת מנהל לתפארת.

אבישי ברוורמן: חסר לי שחוסר המדיניות של התעשייה לטווח ארוך ובעצם הנהלת אינטל העולמית בסופו של דבר תקבל את ההחלטות שלה לפי הקריטריונים.

אבישי ברוורמן: אני לא מצפה ממנכ"ל אינטל העולמי שהוא ייקח בחשבון את פיתוח ירושלים.

שלי יחימוביץ': אפשר לקבל תשובה לשאלה אם במרכז ידעו שהמפעל בירושלים עומד להיסגר בתוך שנתיים-שלוש?

שלי יחימוביץ': יש כאן הנחת עבודה שאולי היא שגויה.

שלי יחימוביץ': אמר פרופסור ברוורמן שידענו שזה הולך לקרות ואני שואלת האם ידענו שזה הולך לקרות.

חזי צאיג: הנחת העבודה שלנו והמדיניות שלנו היא שהשאיפה היא שהמפעל יתקיים לנצח.

שלי יחימוביץ': כלומר, לא ידעתם שהמפעל עומד להיסגר.

חזי צאיג: אני לא יכול להתנות משהו שהוא מעבר לחוק.

חזי צאיג: אם החוק אומר שהוא חייב לעמוד בתנאי כתב האישור 10 שנים או 20 שנה, אני לא יכול לתת לו תנאי של 30 שנים.

שלי יחימוביץ': השאלה אם כאשר הם קיבלו את המענק לאחרונה, נאמר בשנת 2005, האם הם עדכנו אתכם שהמפעל בירושלים ע ומד להיסגר.

חזי צאיג: הם לא צריכים לעדכן אותי.

דוד טל: עם כל הכבוד, אתה צריך לדעת.

דוד טל: אתה השקעת את הכסף ואתה אומר שאתה לא יכול להתנות מעבר למה שכתוב בחוק.

דוד טל: אם בחוק כתוב 10 שנים, אתה צריך לדעת שאחרי 10 שנים הם יישארו.

יעקב ליצמן: לפי מה שאתה אומר עלול להיות מצב שהמפעל בקריית גת לא ימשיך להתקיים.

קריאה: הכול אפשרי.

יצחק וקנין: בדרך כלל לתעשיין יש אינטרס מובהק להמשיך ולקיים את המפעל שלו.

יצחק וקנין: אינטל הייתה צריכה לחשוב על זה וכמה שנים לפני כן לשנות פסי ייצור ולעשות את כל מה שצריך.

דוד טל: מרכז ההשקעות היה צריך לחשוב.

יצחק וקנין: מה שמדאיג אותי ביותר זה העיתוי.

יצחק וקנין: המפעל נסגר כשההתחייבות נגמרת.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לחזור על דברי קודמיי שבכולם היה טעם.

ראובן ריבלין: אני רוצה לזעוק את זעקתה של ירושלים.

ראובן ריבלין: אין לי כל טענה פורמאלית לאינטל.

ראובן ריבלין: כל מי שיודע לקרוא מסמך, שהוא גם מסמך כלכלי וגם מסמך משפטי, יודע שההתחייבויות שלה היו התחייבויות ברורות ומוגדרות.

ראובן ריבלין: אני תמה על כולנו שבשנת 2005, כאשר אנחנו אישרנו את ההסכמה עם אינטל שעלתה בממון רב, למעלה מ-2 מיליארד שקלים, לא נתנו את דעתנו לכל שלל המחויבויות שאנחנו מבקשים מאינטל בארץ.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר שאלה שאינם יודעי חן, אלה שלא מכירים בעניין של 15 שנה, בעניין של מחויבויות ובאפשרות של כל תעשיין לבחור ולברור איך שהוא רוצה, איך הוא מפתח את מפעליו, איך הוא משנה קווי ייצור, אורגון וכל שאר המקומות שהזכרת – שהם מקומות מכובדים והם מקומות של פיתוח נפלא – הם לא ירושלים.

ראובן ריבלין: כל אנשי ירושלים וכל מי שמקורב או קרוב לירושלים הוכה בתדהמה שאינטל עוזבת את ירושלים.

ראובן ריבלין: כמו שאינטל היא סמל לתעשייה מוצלחת בעולם, כך ירושלים היא סמל והקישור והחיבור בין שניהם יצר איזושהי מערכת שהביאה לירושלים יתרונות מעטים על החסרונות הרבים שיש לה בעניין התעשייה.

ראובן ריבלין: לכן אנחנו פונים אליכם באמירה מפורשת לא להשאיר כאן איזשהו בית שהוא יהיה מוזיאון להתפתחות המפעלים של אינטל ב-50 השנים האחרונות.

ראובן ריבלין: אנחנו מבקשים שירושלים תהיה במצב שבו תמשיך התעשייה של אינטל והדבר אפשרי.

ראובן ריבלין: אם צריך למצוא איזושהי דרך, צריך למצוא.

ראובן ריבלין: נכון, מרכז ההשקעות היום הוא מרכז השקעות בהגדרה משום שכל המחויבויות שלו בחמש השנים הבאות הן אליכם, ובצדק.

ראובן ריבלין: מי ששקל את זה, שקל, והעניין נגמר, אבל אי אפשר לבוא ולהפקיר סמלים שיש בהם ממש.

ראובן ריבלין: אינטל היא סמל בתעשייה ובהיי-טק, ירושלים היא סמל מבחינתנו וטדי קולק עשה את כל מה שהוא יכול על מנת שירושלים לא תהיה רק עיר של פקידים ושל אוניברסיטה.

ראובן ריבלין: ירושלים עם למעלה מ-750 אלף אנשים, צריך שיהיו בה גם מקומות עבודה בתעשייה.

ראובן ריבלין: אנחנו פונים לאינטל ומבקשים מהם – למרות מחדלי משרדי הממשלה.

ראובן ריבלין: אם אני למשל הייתי ראש עיריית ירושלים והייתי מתברך באפשרות להתמנות לשר המסחר והתעשייה, הייתי קודם כל גם משגיח על ירושלים והייתי אומר לכם באותה עת שבשנת 2007 עומד להסתיים איזשהו מפעל בירושלים ואני מתחנן ומבקש מכם שאתם תראו איך להמשיך את אותו מפעל מייצר ולא מפעל שהוא ללימוד או לאקדמיה או למוזיאון או לאיזשהו דבר שאינו בעל ערך.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש ופונה באמצעות יושב-ראש ועדת הכספים ובאמצעות מרכז ההשקעות ואומר שצריך למצוא את הדרך שבה הציבור בארץ ובירושלים יבינו שאינטל ממשיכה עם ירושלים.

ראובן ריבלין: יש בכך אמירה שהיא חשובה ביותר גם לירושלים וגם להשקעות של אינטל בארץ ובעולם.

ניסן סלומינסקי: כדי לא לחזור על דברי חבריי, אעיר שתי הערות.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מהיושב-ראש לזמן ישיבה בתוך חודשיים-שלושה על כל הנושא הזה כי אני שומע מבין השיטין של דברי חבריי ואחרים שישנם כל מיני הערות או דברים שלא ידענו או דברים שלא היינו יודעים לא היינו מאשרים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שצריך לקיים כאן דיון רציני מאוד על כל הנושא, הן מבחינת גמר המוצר כאן ונושא מס הכנסה, הן מבחינת משך העבודה וכולי.

ניסן סלומינסקי: צריך לקיים דיון רציני על הכול כדי שאנחנו כאשר נבוא בפעם הבאה לאשר את השקעת המדינה, שנדע מה אנחנו עושים.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לאלכס ולמי שאתה מייצג.

ניסן סלומינסקי: בעסקה בין שני סוחרים, בין שני תעשיינים, יש חוזה ולפי ההסכם אתה צודק שאתה יכול לעשות זאת, אבל כאן אתה מדבר עם מדינה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלפעמים מדינה טועה ויכול להיות שהיא לא שמה לב, ומהבחינה הזו אתה צודק, אבל אם אתה עובד עם מדינה ויש לכם ראייה לטווח רחוק – ואנחנו גם רוצים את ההמשך אתכם – צריכים לעבוד בדרך אחרת.

ניסן סלומינסקי: הגמרא אומרת שלא חרבה ירושלים אלא מפני שהעמידו דבריהם על הדין.

ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שהלכו לפי הצדק בדיוק ולכן ירושלים חרבה, כי היו צריכים ללכת לפנים משורת הדין.

ניסן סלומינסקי: שמע את כל מה שאומרים כאן, תרגיש את התחושות, תעשו חושבים ואני מבקש מהיושב-ראש שלא יסגור את הישיבה היום בסיכום אלא נקבע ישיבה לעוד שבועיים, שלושה, ארבעה, כי יכול להיות שהם יבואו עם רעיונות חדשים או עם דברים יותר מוגמרים לגבי מה הם מתכוונים לעשות כדי שכולנו נרגיש הרבה יותר טוב בעניין.

שי חרמש: אני מרגיש שאנחנו עושים כאן עוול לאינטל ואני רוצה לסנגר עליהם.

שי חרמש: באה חברה וירדה דרומה.

שי חרמש: אבישי ברוומן ואני לחמנו כדי למשוך אותם עד לבאר-שבע, אבל הם נעצור בקריית גת, ואולי טוב שכך עשו כי האלטרנטיבה הייתה שהם בכלל לא יגיעו דרומה.

שי חרמש: יושב כאן מנכ"ל אינטל שהקים אתרים מאוד משמעותיים.

שי חרמש: אמרתי שמה שעשתה אינטל למושבי לכיש, לאזור לכיש ויואב, לא עשו מאז משפחת גובר ירדה ללכיש.

שי חרמש: ברגע שמושבים מתים, חדלי קיום, מזדקנים וננטשים, הם הופכים לאזורי ביקוש ולהרחבות קהילתיות.

שי חרמש: אני מציע לכל הוועדה המכובדת הזאת - מבלי לפגוע בכבודה של ירושלים שעומדת על ראש שמחתנו, וחלילה לנו לפגוע בירושלים – לרדת לראות מה מתחולל כרגע באתר אינטל בקריית גת.

שי חרמש: 200 מפעלים קטנים של מפעלי לוויין חברו אל אינטל ויוצרים שם מקורות תעסוקה.

שי חרמש: בואו נפסיק עם הבלוף של הכתבה המגמתית שהייתה בזמנו בערב שבת בטלוויזיה.

יעקב ליצמן: אני מתפלא שאתה אומר את זה.

יעקב ליצמן: הדיון הזה נקבע עוד טרם שידור הכתבה.

שי חרמש: תנופת הבנייה והפיתוח, עשרות המנופים באתר בקריית גת, זה מחזה שאזור לכיש לא ראה מימי חלדו.

שי חרמש: מטבעם של ענפי היי-טק שאינם מאפיות ברמן לייצור לחם.

שי חרמש: מי שרוצה ברמן, נרחיב את ברמן.

יעקב ליצמן: מי ערב לכך שאותו הדבר לא יהיה בעוד עשר שנים באינטל קריית גת?

שי חרמש: אף אחד לא ערב לאף אחד על שום דבר, שהרי מאז חורבן הבית וגומר, אבל גם עם הטענות הגדולות על ירושלים, אני מבין שבסך הכול קרה בו דבר.

יצחק וקנין: לא על ירושלים אלא על העיתוי.

שי חרמש: אין עיתוי שאתה עוסק בחברה פרטית.

שי חרמש: אתה רוצה שנעביר את זה לחברות ממשלתיות?

שי חרמש: ראינו מה קרה עם החברות הממשלתיות.

שי חרמש: המפעל הוא מפעל עוגן שירד דרומה ללכיש וליואב ושינה את פני האזור שם.

שי חרמש: הדברים האלה צריכים להישמע כאן.

יצחק וקנין: אנחנו לא חולקים על זה.

שי חרמש: מוציאים כאן את אנשי אינטל ככאלה שלקחו מיליארד דולר וסגרו את המפעל.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רק רוצים שימשיכו.

שי חרמש: אנחנו לא עוסקים בפילנתרופיה.

שי חרמש: מישהו כאן קצת התבלבל.

שי חרמש: אינטל איננו מפעל פילנתרופי.

שי חרמש: אם אנחנו רוצים פילנתרופיה, נמצא את כל ההיי-טק באירלנד וזה בדרך.

שי חרמש: בא מפעל שישב כאן 25 שנים, מילא את כל הדרישות, מצמצם פעילויות משיקולים עסקיים, ממלא היום משימה שאבישי ברוומן ואני בירכנו עליה, וחבל שלא משכנו אותם עוד 37 קילומטרים אלא הוא נעצר בקריית גת וטוב שכך, ושם יוצרים מנוף של פיתוח, של 200 מפעלי לוויין מסביב למפעל שלהם.

שי חרמש: לכו לראות את זה.

שי חרמש: הם יוצרים היום את כל מושבי לכיש ויואב.

שי חרמש: העובדים הם לא רק פועלי ניקיון ופועלי קבלן אלא נמצאים אנשים שמעתיקים את מושבם למושבי לכיש כדי לעבוד באינטל.

שי חרמש: גם הקול הזה עם כל הכבוד ראוי שיישמע כאן.

חיים אורון: אני לא יודע למה שי חרמש צריך כדי לדבר על קריית גת לפגוע בירושלים.

חיים אורון: אני לא מבין.

שי חרמש: לא פגעתי בירושלים.

חיים אורון: אני מצטרף לדברי חבריי ובא בבקשה ובתביעה לאינטל לעשות כל מאמץ שהמבנה בירושלים לא יהיה מצבת וחורבן.

חיים אורון: אני רוצה לומר לחברים שמאוד מאוד כדאי שהפרוטוקול של הדיון הזה לא יהפוך למסמך של אנשי האוצר נגד חוק עידוד השקעות הון.

חיים אורון: הם אומרים שחוק עידוד השקעות הון הוא למפעלים עד המועד שהם ממצים את ההטבות ואז הם מסתלקים.

חיים אורון: לכן לא צריך אותו.

חיים אורון: לכן הם קיצצו את התקציבים ממיליארד ו-200 ל-150 ובעצם בפועל ל-80 מיליון שקלים השנה.

חיים אורון: לא כמו שי חרמש ואבישי ברוורמן, אני הייתי כאן ולא שם.

חיים אורון: אחת הטענות שאי אפשר להקים את המפעל בנגב הייתה כי יש שם אבק.

חיים אורון: ידידי בייגה שוחט לא קיבל את העמדה הזאת וקיבל את קריית גת, ובדיעבד אני לא חושב שהוא טעה.

חיים אורון: אני אומר בגלוי, למרות שמאוד היססתי האם לתמוך בהטבה בקריית גת ולא ממש באזור פיתוח א'.

חיים אורון: אבל כרגע ההנמקה כאן צריכים להשתמש בה טיפה בזהירות.

חיים אורון: אם התנאי של חוק עידוד השקעות הון הוא שגם אחרי תום ההטבה אנחנו ממשיכים לנהל אותם, וסליחה שאני אומר את זה, אז המסקנה היא לא מה שאומרים כאן אלא המסקנה תהיה באוצר והמסקנה תהיה שלא צריך השקעות הון.

חיים אורון: כל ההנמקות האלה עובדות יותר מאשר לכיוון אחד.

חיים אורון: מוצדקת התביעה הציבורית של ירושלים, של חברי הכנסת מירושלים, אפילו שחברי הכנסת מהנגב, לתבוע מאינטל ירושלים לעשות כל מאמץ כדי שהמפעל בירושלים ימשיך לפעול ולהיות מפעל.

שי חרמש: תסתכל מה כתוב כאן.

חיים אורון: אני לא מבין למה אני צריך לתפוס עמדה של עורך-דין לצד אחד.

חיים אורון: מותר לי להביע עמדה שהיא לא דעתו של עורך-דין לצד אחד.

חיים אורון: אפילו מידע אישי אני יודע שאינטל לא עוזבת לגמרי את ירושלים.

חיים אורון: אני יודע את ההבדל, אם אני לא טועה, בין מרכז מחקר ובין פס ייצור, בין מרכז מחקר לבין מפעל שיש בו גם מחקר וגם ייצור.

חיים אורון: לכן אני חושב שהתביעה שאינטל תמשיך לקיים אתר שיש בו גם ייצור בירושלים היא לגיטימית והיא נכונה.

חיים אורון: אגב, כמו שתבענו מכיתן דימונה לא לעזוב את דימונה.

חיים אורון: אתם רוצים את הרשימה של ההפגנות שהשתתפנו בהן ושל השביתות שהיו, כולל שביתות רעב?

חיים אורון: מה קרה בדימונה, בירוחם, בערד עם חלק ממוטורולה?

חיים אורון: מחר יבוא מישהו מהאוצר ויאמר שזה מה שהם אומרים ולכן אל תיתנו להם הטבות כי בסוף, אחרי ההטבות שהם מממשים, הם בורחים.

חיים אורון: כאן אני מסכים לנאום שלך כי אני חושב שמה שעושה אינטל בקריית גת ובאזור הנגב הצפוני, הוא משהו דרמטי.

חיים אורון: אני רואה איפה גרים האנשים, אני גם מצפה שיותר מאנשי קריית גת יעבדו באינטל, אבל אני יודע מה קורה במושב כוכב ומה קורה במושב שחר, ואני לא מציע להתעלם מזה.

חיים אורון: לכן אני לא צריך להצדיק החלטה שהיא מתקבלת אי שם רחוק ולא רואה את הרגישות הגדולה שיש פה לנושא ירושלים ובצדק, ובעיקר תעשייה בירושלים, ובצדק.

חיים אורון: אני אומר את זה כאן כמי שהתנגד לתת לירושלים אזור פיתוח א'.

חיים אורון: ניר ברקת יכעס עליי, אבל אני חשבתי שלתת באמצע הארץ אזור פיתוח א', זו טעות.

חיים אורון: אז נתנו אזור פיתוח א' להיי-טק וזה מתחרה עם הנגב.

חיים אורון: בזה בנאום אחר אבישי ברוומן יאמר לכם שלא מצליחים להקים עוגן של היי-טק בנגב ולכן כל אלה שמסיימים את האוניברסיטה הטובה שלו בורחים צפונה, ועד שלא יוקם העוגן הזה בנגב, זה מה שיקרה.

חיים אורון: לכן אני אומר שלא תתחילו להתערב עכשיו פה בהטבות מעבר לזמן החוק, כי מה שיהיה בפועל זה לא מה שאתם רוצים אלא יהיה בדיוק הפוך.

חיים אורון: אז יבוא האוצר ויאמר שקורה בדיוק מה שהם אמרו לנו, רק הטבות מס, שום סיכוי בהשקעה, וההוכחה היא היום אינטל.

חיים אורון: לכן סליחה שהעמדה שלי היא טיפה יותר מורכבת כי אני ממשיך לחשוב שצריך להיות בסעיף המענקים בחוק עידוד השקעות הון מיליארד שקלים ולא 90 מיליון שקלים.

חיים אורון: אחרי ההתחייבות לאינטל נשאר סכום של 90 מיליון שקלים.

סמדר אלחנני: אני רוצה להזכיר לחברי הוועדה את הדברים שכתבתי וחילקתי לכם.

סמדר אלחנני: אני כוללת את כל אינטל כי הטיפול של חברי ועדת הכספים צריך להיות מול כל ההשקעות.

סמדר אלחנני: זה חלק אחד של הקריאה הציבורית אבל הטיפול הוא בכל ההשקעות.

סמדר אלחנני: המענק האחרון היה 2,4 מיליארד שקלים בפס ב-28, שזה בעצם משכורת, השכר הממוצע במשק, לחמש שנים, ל-4,000 אנשים.

סמדר אלחנני: זאת אומרת, המענק משלם את כל השכר.

סמדר אלחנני: אני רוצה שתיקחו את זה בחשבון.

סמדר אלחנני: תזכרו שאנשים שהתחילו לעבוד במפעל הירושלמי לפני 20 וכמה שנים, היו בני 20-25 והיום הם בני 50.

סמדר אלחנני: זאת אחת הבעיות שאתם צריכים להתמודד בחוק עידוד השקעות הון.

סמדר אלחנני: איזה עבודה ימצאו האנשים האלה אם הם לא יוכלו לנסוע לקריית גת?

סמדר אלחנני: הם בני 50 פלוס ואנחנו יודעים שאף אחד לא לוקח לעבודה אדם בן 50 פלוס.

סמדר אלחנני: הפיתוח של ועדת הכספים.

סמדר אלחנני: יש לי פה תיק שלם מלא מחקרים כלכליים על אינטל החל מ-1980.

סמדר אלחנני: כולם דיברו על הסיכון בהשקעה.

סמדר אלחנני: היו אתם כל כך הרבה קפיצות ושאלות אם כן כדאי לייצר את זה, לא כדאי לייצר וכולי.

סמדר אלחנני: ההשקעה הזו בפס 28 נדחתה בכלל.

סמדר אלחנני: היה לה כתב אישור, ביטלו אותו, ואחר כך חידשו אותו.

סמדר אלחנני: זאת לא ביקורת מה שאני אומרת אלא זה עולם שאני אפילו לא יכולה להבין את כל התחום הזה של קבוצות הסיליקון ב-300 מילימטר.

סמדר אלחנני: זה נושא מאוד רגיש.

סמדר אלחנני: כל המחקרים הכלכליים ציינו את הסיכון שבהשקעה הזאת.

סמדר אלחנני: לכן אמרו שתהיה מעקב, תהיה הפקת לקחים, תהיה ועדת מנכ"לים מיוחדת שתפקח עליהם – מנכ"ל האוצר, מנכ"ל התעשייה והמסחר ומרכז ההשקעות.

סמדר אלחנני: הסכום הזה של 2,4 מיליארד שקלים למשל שאושר לפני שנה ומשהו, אתה צריך בלחיצת מקש באינטרנט לקבל דיווח כמה הוצא, כמה נשאר להוציא, מה התועלת למשק, לא לחברה ואפילו לא לירושלים אלא למשק.

סמדר אלחנני: התועלת למשק היא המיסים שמשלמים והתועלות העתידיות.

סמדר אלחנני: איזשהו דיווח לוועדה אחרי 20 וכמה שנים שאינטל פועלת פה, הפקת לקחים.

אלכס קורנהאוזר: ב-1993 התברר שאין עתודת קרקע להרחיב את הפעילות של אינטל בירושלים.

אלכס קורנהאוזר: בקריית גת היום יש לנו 600 דונם.

אלכס קורנהאוזר: בירושלים היו לנו בקושי 60 דונם.

אלכס קורנהאוזר: זו הייתה המלצה של הממשלה לרדת לקריית גת.

יעקב ליצמן: על כמה דונם עומד המפעל בקריית גת?

אלכס קורנהאוזר: סביב 400 דונם.

אלכס קורנהאוזר: יש עוד 200 דונם במידה שנבנה שם עוד מפעל.

אלכס קורנהאוזר: כל מי שקיבל את ההחלטה ההיא, היה ברור שיום אחד הפעילות הזאת בירושלים תסתיים.

אלכס קורנהאוזר: הייתה טענה שלא חידשנו את הפעילות, אבל חידשנו אותה שלוש פעמים ובהשקעות גדולות.

אלכס קורנהאוזר: אני לא צריך להיות הסנגור של הממשלה ושל מרכז ההשקעות.

אלכס קורנהאוזר: הייתה כאן טענה על ההטבות, ואני חושב שלמשוך השקעות של 7 מיליארד דולר, והטבות של 1,3 מיליארד דולר, זה לא עסק רע.

אלכס קורנהאוזר: הלוואי שהייתי מרוויח ביחס הזה בכל מה שאני עושה.

אלכס קורנהאוזר: מסים.

אלכס קורנהאוזר: אני לא רוצה לנקוב בכל המספרים, אבל אינטל עד היום שילמה יותר מסים מכל ההטבות שבסך הכול היא קיבלה מהמדינה.

אלכס קורנהאוזר: כל מי שבא בטענה שאינטל לא משלמת, זה לא המצב.

יצחק וקנין: עדיין זאת לא ראיה שהיא שילמה כמה שהייתה צריכה לשלם.

יצחק וקנין: היא אולי שילמה יותר ממה שהיא השקיעה, אבל זה לא אומר שזה מה שהיא הייתה צריכה לשלם.

אלכס קורנהאוזר: אנחנו שילמנו את כל מה שהיינו צריכים לשלם לפי החוק.

אלכס קורנהאוזר: יש חוק ואנחנו שילמנו לפי החוק.

אלכס קורנהאוזר: עברנו את כל הביקורות השנתיות של מס הכנסה.

אלכס קורנהאוזר: אני חושב שזו פעם ראשונה באיזשהו דיון מהסוג הזה ששמעתי תמיכה כל כך חזקה בחשיבות של הייצור.

אלכס קורנהאוזר: אני מאוד שמח על זה מפני שבכל המקומות מדברים על חשיבות הפיתוח.

אלכס קורנהאוזר: אני מסכים שבלי ייצור אין עתיד לפיתוח.

קריאה: גם אין תעסוקה.

אלכס קורנהאוזר: הגיל הממוצע של העובדים שלנו בארץ הוא 32.

אלכס קורנהאוזר: אני יכול לומר שקיבלנו פניות מלא מעט מפעלים בירושלים שבסך הכול רוצים לקלוט את העובדים שלנו וסירבנו לזה.

30700: יש לי המלצה לחברי הכנסת.

30700: כשאנחנו מדברים על היי-טק, כללי המשחק בקביעת איפה נפתח מפעל היי-טק לא נקבעים לפי החלטה של מה שאנחנו חושבים שנכון בתוך השלולית הקטנה שלנו במדינת ישראל, אלא זה נקבע בתחרות בין ענפים בינלאומיים.

שלי יחימוביץ': את מי אתה מייצג?

30700: אני מייצג את ירושלים.

30700: אין לי מניה באינטל, אני איש ציבור במשך 4 שנים, כך שיהיה ברור שאני לטובת העניין מייצג את האינטרס של מדינת ישראל וירושלים ספציפית.

30700: צריך להשכיל לגרות ולהתחרות על מותגים בינלאומיים כמו אינטל ולגרום להם להקים את המפעלים שלהם בארץ ולא במקומות אחרים, אינטל זה קטר כי על כל עובד אינטל יש עוד שלושה עובדים אחרים במדינת ישראל.

30700: אני רוצה שמפעלים כמו אינטל כמותג יישמרו במדינת ישראל ואנחנו נפתח אתם עסקה שטובה לאינטל וטובה למדינה.

30700: לגבי ירושלים.

30700: חד-משמעית אני מודע לכך שמה שעיכב את אינטל בהתפתחות בירושלים זה חוסר בעתודות הקרקע וקוצר הראייה של המערכת הירושלמית.

יעקב ליצמן: אמר המנכ"ל שלכתחילה לא הייתה שם קרקע.

30700: יש קרקע.

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, אני מכיר את הר חוצבים.

יעקב ליצמן: אין שם עתודה.

30700: אני מכיר את הדיון שהיה ואני אומר שעוד לא מאוחר לחשוב על איך אנחנו מפתחים את התנאים המתאימים לאינטל להתפתח בירושלים.

30700: אני רוצה לומר שהבעיה היא לא רק אינטל בירושלים.

30700: אני רוצה להרים דגל אדום ולומר שעד שמדינת ישראל לא תשכיל להבין שמבחן התוצאה קובע, אם לא נצליח להנחית לכאן מפעלים דוגמת אינטל, לא על בסיס ההיסטוריה אלא על בסיס העתיד כי המציאות משתנה ואנחנו צריכים לבוא ולגרות את אינטל.

30700: אגב, אף אחד לא ישב עם מנכ"ל אינטל כדי לחשוב ביחד – ויש עוד שנה – איך אנחנו משמרים את העובדים שעומדים לעזוב בשנת 2008, ולא בשנת 2007.

30700: הם נתנו לנו התרעה של שנה כאשר בשנה הזאת צריכים לשבת אתם.

30700: אני לא חושב שצריך להוריד את המכנסיים, אלא אנחנו צריכים למצוא מצב בו אינטל מרוצה וירושלים יכולה ליהנות מהפירות של אינטל וחברות אחרות כדוגמתה.

30700: אני שוב חוזר ואומר שהבעיה היא לא רק אינטל.

30700: אני אומר שצריך לשבת אתם ולשמוע.

שלי יחימוביץ': אולי עוד מענק?

30700: לא את המענק הישן.

30700: על פס 30 ופס 31, כי על כל עובד אינטל יש עוד שלושה עובדים מסביב.

30700: אני אציג את זה בצורה פשוטה.

30700: מי שיזכה במפעלים הבאים, אם זו לא ירושלים ואם זאת לא קריית גת, תהיה סין.

30700: אני מכיר סטרט-אפיסטים שפיתחו עסקים חדשים שבהתחלה עבדו באינטל, צברו את הניסיון, קפצו בשורות באינטל ולאחר זמן הם יצאו והקימו סטרט-אפ חדש.

30700: זו תשתית שאנחנו במדינת ישראל חייבים לשמר אותה.

שלי יחימוביץ': אני לא אוהבת את האיומים האלה.

30700: אני לא מאיים.

שלי יחימוביץ': יותר מדי דיונים נפתחים כשאומרים לנו שאם לא תעשו ככה וככה, יהיה כך וכך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת מתמודדים עם האוצר בקשיים גדולים מאוד דווקא בנושא של מרכז ההשקעות.

יצחק וקנין: אחד הטיעונים הקשים שהיו לנו השנה הן תוספות תקציביות.

30700: מה שאני אומר, זה ממש לא איומים.

30700: חברות גלובאליות בעולם, אי אפשר לבוא אליהן עם מקלות אלא צריכים לבוא אליהן עם גזרים.

30700: באינטל יש היום 7,000 עובדים, מתוכם 700 בירושלים, בשנת 2008 הם סוגרים קו של 300 עובדים ואני רוצה במקום ה-300 עובדים האלה אלפיים עובדים בירושלים באינטל, אבל לשם כך צריך לתמרץ ולעשות עסקאות.

30700: עם אינטל עובדים בעסקה אחת ועוד אחת ועוד אחת.

30700: אורך החיים של עסקה היא 10 שנים.

30700: מדינת ישראל צריכה להיות חכמה ולהתאים את עצמה לעסקה עם אינטל.

אבישי ברוורמן: כשאין השקעה במחקר ופיתוח ובסבסוד, אתה צריך לקחת את ההוצאה האלטרנטיבית.

חזי צאיג: רוב החברים כאן התייחסו לעיתוי של סגירת המפעל ולעמידה ביעדים של חברה, אם היא עמדה ביעדים או לא עמדה ביעדים.

חזי צאיג: אמר קודם המנכ"ל שהחברה עמדה בכל היעדים ומילאה את כל המחויבות שלה כפי שהתחייבה.

חזי צאיג: חשוב כאן להזכיר, ואני רוצה להזכיר לכם, שאתם לפני שנה אישרתם תיקון לחוק עידוד השקעות הון.

חזי צאיג: אתם זה הכנסת.

חזי צאיג: התיקון היה מסלול ירוק בהטבות מס.

חזי צאיג: זה אומר שמדינת ישראל לא יכולה לעקוב אחר יעדים, אין למפעל שום מחויבות לגבי כמה עובדים להעסיק.

חזי צאיג: מפעל כמו אינטל, אם היום הוא זוכה בהטבות מס במסלול ירוק, הוא יכול להקים את המפעל היכן שהוא רוצה ואף אחד לא יכול להכתיב לו אם זה ירושלים או קריית גת או יוקנעם, כי זה אזור פיתוח א'.

חזי צאיג: אף אחד לא יכול להכתיב לו כמה עובדים הוא יעסיק.

חזי צאיג: זה תיקון שאתם עשיתם אותו.

חזי צאיג: אף אחד גם לא יכול להכתיב לו להמשיך ושדרג את המפעל אחרי שהוא מסיים את שנות ההטבה.

חזי צאיג: זה תיקון שאתם עשיתם.

יעקב ליצמן: אני תומך בדברים שאתה אומר.

יעקב ליצמן: אנחנו אשמים בזה.

יעקב ליצמן: לפחות בחלק אנחנו אשמים.

חזי צאיג: כבר היום, לאור החקיקה החדשה ולאור התיקון בחוק, קיימות חברות – אני לא יכול לומר שמות ואיפה – שבהחלט לא אמורות לעמוד ביעדים האלה כי החוק לא מחייב אותן לעמוד ביעדים האלה, והן גם מעבירות את הפעילות שלהן מבלי שאנחנו נדרשים או זכאים לומר את דעתנו.

יעקב ליצמן: אני מודה לחברי הכנסת, למנכ"ל אינטל ולנציגי הממשלה על הדיון החשוב הזה.

יעקב ליצמן: מאחר שאנחנו מדברים ב-300 עובדים היה לי חשוב שמנהל מרכז ההשקעות יהיה נוכח בדיון.

יעקב ליצמן: ועדת הכספים קוראת למשרד התעשייה ולאינטל לעשות כל מאמץ כדי לחדש את המפעל בירושלים על כל המשתמע מכך.

יעקב ליצמן: זה לגבי המפעל הקיים.

יעקב ליצמן: אני בהחלט רוצה להרחיב את התעשייה בירושלים.

יעקב ליצמן: אני חושב שגם ראש העיר מאוד מעוניין בזה ואני בטוח שאפשר להגיע להסכמות.

יעקב ליצמן: ועדת הכספים קוראת למרכז ההשקעות להגביר את הפיקוח על המפעלים שמקבלים הטבות כל כך גדולות.

יעקב ליצמן: אני חושב שיש הבדל בין מפעל שמקבל מיליון שקלים והוא צריך להתקיים במשך 12 שנה לעומת מפעל שמקבל מיליארד דולר והוא צריך להתקיים 12 שנים.

יעקב ליצמן: אני חושב שיש הבדל תהומי בין זה לזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שצריך להרחיב את תקופת השנים מעבר ל-12 שנים.

יעקב ליצמן: יכול להיות שצריך לעשות זאת לפי חוק.

יעקב ליצמן: מי שמקבל מיליון שקל, בסדר, יתקיים 12 שנים.

יעקב ליצמן: לפי השקעות המדינה צריך לראות את מניין השנים.

יעקב ליצמן: אני חושב שכדאי להקים ועדת משנה בראשות רובי ריבלין שהוא איש ירושלים כדי לעקוב אחרי מה שקורה למפעל ולעובדים.

יעקב ליצמן: מדי פעם הוא ידווח למליאת ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אני אשמח מאוד.

יעקב ליצמן: נבדוק מה קורה עם המפעל ועם העובדים.

יעקב ליצמן: תעדכן אותנו בהמשך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.