ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 285, 2007-01-16 10:00

יעקב ליצמן: בוקר טוב.

יעקב ליצמן: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת הכספים בחברת "אמין" המפעילה את תוכנית מהל"ב.

יעקב ליצמן: הייתה ביקורת רבה ושמענו רבות על תוכנית ויסקונסין.

יעקב ליצמן: שמענו על התוכנית מהשר, והודעתי לו לפני יומיים שאני מתכוון לבקר כאן.

יעקב ליצמן: שמענו תגובות והערות של חברי כנסת שכללה גם ביקורת.

יעקב ליצמן: יש הצעת חוק לבטל את תוכנית ויסקונסין, לצמצם אותה או לסגור אותה.

קריאה: צריך להוריד את השם ויסקונסין כי ויסקונסין נמצאת במדינת מינסוטה.

יעקב ליצמן: על-פי ההלכה, בית-דין שרוצה לפסוק, חייב לראות מקרוב מה קורה, מה המצב ולשמוע את האנשים.

יעקב ליצמן: כנראה זה לא שחור-לבן.

יעקב ליצמן: קל מאוד לומר שסוגרים את התוכנית.

יעקב ליצמן: אני מבין שיש דברים שזקוקים לתיקונים והשר אלי ישי אמר לי שהוא מתכוון לערוך שינויים, ואפילו גדולים, כאשר בחלקם הוא כבר התחיל.

יעקב ליצמן: יכול להיות שבאיזשהו שלב אני הייתי מתחיל הכול מחדש.

יעקב ליצמן: צריך לטפל באבטלה, אבל יכול להיות שצריך לשנות את הדרך ואפילו בצורה קיצונית.

יעקב ליצמן: מאחר והתוכנית קיימת, צריך לראות מה עושים אתה.

יעקב ליצמן: היינו כאן רק 5 דקות ושמענו בחוץ צעקות אנשים שרוצים להופיע בפנינו ואני בהחלט מאפשר להם להופיע בפנינו ולהשמיע את טענותיהם כי אני חושב שחשוב לעמוד מקרוב על הבעיות.

יעקב ליצמן: אגב, הטענות שלהם לא אומרות ביקורת על המקום או על התוכנית אלא הם אומרים שצריך תיקון.

יעקב ליצמן: אני מכיר את אלי בן-אליעזר שנים רבות, עוד עת היה מנהל מנח"י בעיריית ירושלים.

יעקב ליצמן: כל ההיסטוריה שלו מונחת בתיקים שבפניכם.

יעקב ליצמן: האיש הוא איש חרוץ, טוב, טוב לב ואם צריך לעמוד אדם במקום הזה, הוא האיש המתאים.

יעקב ליצמן: אני מאחל לו שיצליח, אבל יחד עם זאת תוכנית צריך לבדוק וזו מטרת הסיור היום.

יעקב ליצמן: בהמשך נעמוד מקרוב על הפרוצדורה הנוהגת כאן.

יעקב ליצמן: אחרי דבריו של אלי בן-אליעזר אני אכניס שני אנשים כדי שנוכל לשמוע את טענותיהם ואת הביקורת שיש להם.

יעקב ליצמן: לאחר מכן נערוך דיון קצר.

בנימין בן-אליעזר: בוקר טוב לכם וברוכים הבאים לחברת "אמין" שהוא שותפות של חברת A4E הבריטית וחברת "אמן" הישראלית שמפעילה את פרויקט מהל"ב להבטחת הכנסה לתעסוקה בטוחה.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לך כבוד היושב-ראש, הרב יעקב ליצמן, תודה רבה לחברי הכנסת הנכבדים, תודה רבה לאורחים שנמצאים כאן, תודה רבה למנהלי התוכנית, מר משה לביאן שלא יכול היה להשתתף בגין התחייבויות קודמות, תודה רבה לשאול מרידור ממשרד האוצר והוא אשר על התוכנית, תודה רבה לחבריי לעבודה שנמצאים כאן, ותודה רבה – והחשוב מכל – למשתתפים הרבים שנמצאים כאן בבניין.

בנימין בן-אליעזר: לבניין הזה שאתם רואים מגיעים כאלף משתתפים ביום ואני אספר לכם מה הם עושים, כולל המשתתפים שיש להם טענות וכולל משתתפים שנרצה שתפגשו אותם.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לכם על ההזדמנות שניתנה לי להציג בפני הוועדה את הפרויקט שהוא פרויקט סטרט-אפ, הוא מיזם חברתי משמעותי ממדרגה ראשונה במדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: ברשותכם, אני אומר מילה על פרשת השבוע, פרשת שמות, וגם על הפרשה הבאה, פרשת וירא, שעוסקת הרבה מאוד בנושא של עבודה ותעסוקה, והדבר החשוב ביותר שם הוא שהיא מתייחסת לכבוד העובד וחירותו ואיסור העסקה פוגענית.

בנימין בן-אליעזר: מהמקורות אנחנו יודעים למשל שמשה רבנו הוא זה שדאג לשבת.

בנימין בן-אליעזר: הרי פעם עבדו כל השבוע, כל יום, והוא אמר לפרעה שאם הוא רוצה תוצאות יותר טובות, שייתן יום מנוחה כדי שהאנשים ינוחו ויחדשו את כוחותיהם, ואז יש לנו את יום השבת.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר שבתלמוד הבבלי, מזכרת קידושין, מדגישים שחייב אדם ללמד את בנו אומנות.

בנימין בן-אליעזר: זה חובה של האדם.

בנימין בן-אליעזר: רבי יהודה מוסיף שם שאם הוא לא מלמד בנו אומנות, הוא דומה כאילו עשה לו עבודת ליסטים.

בנימין בן-אליעזר: כמי שפעל הרבה שנים בירושלים בתחום החינוך, כמנהל מינהל החינוך, וגם בתפקידים של מנכ"ל המחלקה לחינוך בסוכנות היהודית וכמנכ"ל המכללה האקדמית בראשון, עסקתי הרבה מאוד בחינוך.

בנימין בן-אליעזר: במשפט אחד אני אומר שהנושא של חינוך, שהוא חשוב ביותר במשפחה – וכמובן גם בריאות – אבל במשפחה גרעינית שההורים אינם מועסקים ולא יוצאים למעגל העבודה, ככל שניתן חינוך או רווחה או בריאות, יהיה קשה מאוד להשיג תוצאות משמעותיות.

בנימין בן-אליעזר: עשיתי סקירה בדיסקט של אוצרות ישראל, והמילה פרנסה מופיעה במקורות 275 פעמים, שזה מספר משמעותי.

בנימין בן-אליעזר: כשאני אומר מקורות אני מתכוון בתנ"ך, במשנה, בזוהר, במסורת, ברמב"ם.

בנימין בן-אליעזר: מי שירצה, אני אוכל לשלוח לו את זה ויוכל לראות את המילה פרנסה על כל המשמעויות.

בנימין בן-אליעזר: מדוע אני כאן.

בנימין בן-אליעזר: אני בתפקיד פחות מחודש.

בנימין בן-אליעזר: אני נולדתי בשכונת נחלאות וההורים שלי היו אנשים קשי יום שעבדו קשה מאוד, והדבר החשוב ביותר שאני קיבלתי זה אהבה וחינוך.

בנימין בן-אליעזר: ירושלים של שנות ה-50 וחבר הכנסת ריבלין מכיר את הדברים.

בנימין בן-אליעזר: לאחר מכן ירושלים הייתה עיר של אינטגרציה וטדי קולק זיכרונו לברכה פעל בנושא הזה הרבה מאוד.

בנימין בן-אליעזר: הנושא הזה של עבודה וכבוד, עבודה כערך עצמי, אני חושב שזה פרויקט מהל"ב שמדבר על הלב של המשתתפים ועל הלב של העובדים.

בנימין בן-אליעזר: ברשות

בנימין בן-אליעזר: כם אני אתן סקירה קצרה למה שקרה בשנה וחצי האחרונות, והדבר החשוב ביותר – וזה חשוב לחברי הוועדה – להנחיות שהנחה השר אלי ישי בעקבות כל ההמלצות וכל מה שקרה, לשינויים לשנה השלישית.

בנימין בן-אליעזר: צריך לזכור שפרויקט כזה חברתי משמעותי מתקיים בעולם במקומות שונים.

בנימין בן-אליעזר: מזכירים כאן את המילה ויסקונסין, וזו מילה שלא הייתי משתמש בה, כי אנחנו לא הולכים לפי המודל הזה.

בנימין בן-אליעזר: זה מאוד מאוד חשוב לדעת שאנחנו לא הולכים לפי המודל הזה.

אבישי ברוורמן: תסביר מהי תוכנית ויסקונסין ומהי התוכנית כאן.

בנימין בן-אליעזר: אני אומר מה כאן, שזה יותר חשוב.

בנימין בן-אליעזר: הרעיון שהולך למודל בשנה השלישית – ואני אומר כבר את התוצאות – אומר שאם במדינת ישראל יש היום סדר גודל של 140-150 אלף אנשים שהם מקבלי הבטחת הכנסה, שנבחנים לפי שני קריטריונים: הראשון, שאין להם מספיק משאבים, והם מה שנקרא עניים לפי קריטריון ביטוח לאומי, והשני, שהם כשירים לעבודה, אינם חולים, אינם נכים, אינם מסוממים, אינם אלכוהוליסטים אלא הם כשירים לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: על-פי שני התבחינים הללו, האנשים מקבלים את אותה הבטחת הכנסה.

בנימין בן-אליעזר: בשני התבחינים הללו, אותם בתי אב מקבלים סדר גודל של 1,640 שקלים לחודש כדמי הבטחת הכנסה, אבל הסכום יכול להגיע ל-2,800 שקלים לחודש, ובנוסף יש להם הטבות נוספות של מעונות, תומכי הדרכה, ארנונה, דיור.

בנימין בן-אליעזר: הרעיון אומר שכדי שאותם אנשים – שבדרך כלל הם קשי יום – שחתך הגילאים שלהם הוא כאשר למשל שליש מהם הם בגילאי 45-54, יש 25 אחוזים שהם בגילאים 35-45, בגיל 55 ומעלה, עד לפני גיל הפנסיה, יש כ-25 אחוזים – האנשים הללו שאינם מועסקים, שנמצאים בבית ומתקשים לחזור למעגל העבודה, הרעיון אומר לקחת את אותם האנשים דרך יועצים תעסוקתיים, להסתכל מי הם, מה ההשכלה שלהם, מה ההכשרה שלהם, מה היכולות שלהם, מה הבקשות שלהם, מה הסביבה החברתית שלהם, מה הם עשו בעבר, במה הם עבדו ולשמוע אותם שיאמרו מה הם רוצים לעשות כדי להתפרנס בכבוד ולהביא את הפרנסה לביתם.

בנימין בן-אליעזר: במסגרת הזאת של אותן הפגישות שלהם עם היועצים התעסוקתיים מפנים אותם לקורסים, להשתלמויות, להכשרה.

בנימין בן-אליעזר: יש אנשים במעגל הזה במדינת ישראל שלא יצאו לעבודה במשך למעלה מ-10 ו-20 שנים.

בנימין בן-אליעזר: הם לא רגילים לקום בבוקר, להתלבש, ולצאת לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: אני אתן לכם דוגמאות לתוצאות שיש לנו ב"אמין" ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: מאז אוגוסט 2005 עברו כאן כ-8,500 אנשים.

בנימין בן-אליעזר: למעלה מ-2,200 אנשים שהשתתפו הושמו בעבודה.

בנימין בן-אליעזר: זה אומר שכשליש מהם מועסק בעבודה מלאה והיתר בעבודה חלקית, כאשר הדרישה שלנו היא לשכר מינימום.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו לא משלבים אותם באף מקום שהם לא מקבלים בו שכר מינימום.

בנימין בן-אליעזר: 2,200 אנשים, זה כמו המציל נפש אחת בישראל, הציל עולם ומלואו.

אבישי ברוורמן: זה רבע מהמספר.

בנימין בן-אליעזר: זה רבע מהמספר בגדול שכבר עובד.

יעקב ליצמן: אני מניח שבהתחלה לא כולם הגיעו מרצונם.

יעקב ליצמן: כמה הגיעו בכוח וכמה מרצונם?

יעקב ליצמן: לאיזה מקצועות נכנסו האנשים האלה?

יעקב ליצמן: האם המקצוע התאים להם?

בנימין בן-אליעזר: כאשר היועץ התעסוקתי רואה את האדם ורואה שיש לו מיומנות, שיש לו עבודה, שיש לו מקצוע, הוא משלב אותו בעבודה, ומאותו רגע הוא מפסיק לקבל את הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: אם הוא עובד בעבודה חלקית, הוא מקבל חלק מהבטחת ההכנסה כולל שירותים נוספים.

בנימין בן-אליעזר: לדוגמה, אימהות חד-הוריות שיוצאות לעבודה, יש להן ילדים קטנים, ולכן מסדרים שמרטף לילדים, מעונות, תחבורה, קייטנות, ופותחים את כל הסביבה כדי שתאפשר לאותה אם לצאת לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: מאחר שאי אפשר לעשות את זה תוך יום ובאופן מיידי, המחויבות היחידה של המשתתפים כדי להמשיך ולקבל את הבטחת ההכנסה היא להגיע למרכז הזה או למרכז הדרכה שקבענו למשך כשלושים שעות שבועיות.

בנימין בן-אליעזר: הם צריכים להגיע לכאן או להשתתף בקורס, או לשמוע מערכת, או ללמוד בעצמם, או לעשות עבודה בשירות הקהילה בהתנדבות, והם ממשיכים לקבל את הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: המשתתפים שהם חולים מקבלים אישורים.

בנימין בן-אליעזר: משתתפים שאינם רוצים ואינם מגיעים לכאן למהלך התקופה הזו, או אינם רוצים להשתלב בעבודה ראשונה, שנייה או שלישית, אומרים להם שישללו להם את הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: גם השלילה היא לחודשיים ואחר כך זה חוזר ובודקים מה קורה אתם.

בנימין בן-אליעזר: לגבי מקומות תעסוקה.

בנימין בן-אליעזר: אני אתן דוגמה.

בנימין בן-אליעזר: בתפקידי אחזקה, 7 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: בניין, 44 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: בריאות, 16 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: הדרכה, חינוך והוראה, 200 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: חקלאות, 38 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: מהנדסים, 11 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: מטפלים וסיעוד, 600 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: מכירות, 270 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: מלונאות והסעדה, 135 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: נהג, 50 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: ניקיון, 400 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: עצמאים, 12 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: פקידות, קוסמטיקה, 150 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: שירותים, שמירה, 220 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: תעשייה, 135 משתתפים.

בנימין בן-אליעזר: כמו שאמרתי, העבודה מכבדת את בעליה והם מקבלים עבורה לפחות שכר מינימום.

בנימין בן-אליעזר: זו עבודה מסודרת.

בנימין בן-אליעזר: אם יש משתתף שמגיע לכאן ויש לו בעיות בביגוד, רוכשים לו ביגוד.

בנימין בן-אליעזר: יש משתתף שיש לו בעיות שיניים, עושים לו טיפול שיניים.

בנימין בן-אליעזר: יש משתתף שיש לו בעיות משקפיים, דואגים לו למשקפיים.

בנימין בן-אליעזר: נותנים להם את כל הסביבה כדי שהם יהיו בכבוד במקום העבודה שלהם.

בנימין בן-אליעזר: חסרה להם מיומנות של שפה, של מחשב, נותנים להם את העזרה הזאת.

בנימין בן-אליעזר: זה קשה כי חלק מהאנשים היו רגילים לקבל את הבטחת ההכנסה ועכשיו הם מגיעים לכאן ונכון שזה קשה.

בנימין בן-אליעזר: כאשר יועץ - ואתם תראו כאן את היועצים ותסתכלו עליהם – צריך לומר לאותו אדם שהוא ישלול לו את הבטחת ההכנסה, זה לא כדי ש"אמין" ירוויח יותר כסף.

בנימין בן-אליעזר: עיקר התשומות שלנו, מה שאנחנו מקבלים, זה עבור ההשמה.

בנימין בן-אליעזר: במסגרת המודל החדש, שהוא מודל מאוד חכם ומסודר, אומר שאתם, המפעילים, לא רק תדאגו ותקבלו את הבונוס עבור ההשמה אלא אם ההשמה תהיה איכותית, כלומר, אותו משתתף יתמיד במקום העבודה שלו למעלה משנה, המודל אומר שהמשתתף או המשתתפת יקבלו כ-4,500 שקלים בנוסף לכל מה שהם מקבלים.

ליה שמטוב: זה יהיה מאפריל?

בנימין בן-אליעזר: נכון, מאפריל.

יעקב ליצמן: זאת כבר החלטה.

בנימין בן-אליעזר: המשתתף צריך להביא את תלוש המשכורת שלו והוא יקבל 4,500 שקלים, שזה יותר משכר מינימום, וזאת כדי שתהיה לו התמדה במקום העבודה.

ליה שמטוב: זה 300 ומשהו שקלים כל חודש.

בנימין בן-אליעזר: נכון.

בנימין בן-אליעזר: זה במודל החדש.

בנימין בן-אליעזר: לנו כמפעילים אומרים שנעשה פרויקט איכותי, ואז הבונוס שלנו יהיה אותו פרויקט איכותי.

בנימין בן-אליעזר: כלומר, השאיפה שלנו היא לדאוג לא לשלילה, לא לאנשים שיבואו ל-30 שעות להדרכה, זה לא "מעניין" אותנו.

יעקב ליצמן: כל המשרות שהזכרת קודם, האנשים ממשיכים לעבוד בהן אחרי שנה?

יעקב ליצמן: כמה מאלו שסדרת ממשיכים לעבוד?

בנימין בן-אליעזר: אמרנו שהתחילו 8,000 ומשהו.

בנימין בן-אליעזר: דרך אגב, חלקם פשוט נעלמו.

בנימין בן-אליעזר: הזמינו אותם, הם לא הגיעו, שללו להם הבטחת הכנסה אבל הם לא באו להתלונן.

בנימין בן-אליעזר: פירושו של דבר שהאנשים הללו מסודרים, יש להם מקום עבודה מסודר והם ממשיכים לעסוק בעניינם.

אבישי ברוורמן: תסביר בדיוק מה החולשות ומה הבעיות כאן.

חיים אורון: הושמו 2,600, כולל עבודה חלקית.

חיים אורון: לכמה אנשים נשללה הבטחת ההכנסה?

בנימין בן-אליעזר: נלך לפי חודשים.

בנימין בן-אליעזר: בחודש דצמבר נשללה הבטחת הכנסה לכ-200 אנשים.

בנימין בן-אליעזר: בחודש דצמבר, למעלה מ-3,000 אנשים משתתפים פעילים.

בנימין בן-אליעזר: כלומר, הם מגיעים לכאן לשיחות עם היועצים, הם מגיעים לכאן להדרכה, הם מגיעים לכאן לפגישות.

בנימין בן-אליעזר: מתוך 8,000 שהתחילו מגיעים לכאן למעלה מ-3,000 אנשים.

בנימין בן-אליעזר: לגבי אותם ה-200 שנשללה מהם הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: מתוכם יש כעשרה אנשים שנתנו להם פעם שלישית מקום עבודה אבל הם אמרו שהם לא רוצים.

בנימין בן-אליעזר: אמרו להם שאם הם לא רוצים לעבוד, נשללת הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: יתר האנשים אמרו שיש להם בעיות רפואיות, וכאן הם צריכים להביא אישורים רפואיים.

בנימין בן-אליעזר: יש לנו רופא במקום.

בנימין בן-אליעזר: כ-180 פשוט לא הגיעו.

בנימין בן-אליעזר: הם לא מגיעים ויש להם סיבות, כי יכול להיות שהם עובדים.

ליה שמטוב: אתם בודקים את זה?

בנימין בן-אליעזר: ודאי.

בנימין בן-אליעזר: היועצים מתקשרים לאנשים הללו ובודקים.

בנימין בן-אליעזר: המטרה שלנו היא להצליח.

בנימין בן-אליעזר: ההצלחה שלנו, ההצלחה האמיתית, היא בתוצאות במקומות העבודה.

בנימין בן-אליעזר: כשליש מהאוכלוסייה היא ממזרח ירושלים ואנחנו מחויבים רק לשכר מינימום, אבל יש מקומות שלא משלמים שכר מינימום ולכן אנחנו לא משלבים את האדם בעבודה.

בנימין בן-אליעזר: במזרח ירושלים זה קשה מאוד עם שכר מינימום.

בנימין בן-אליעזר: אכיפת שכר מינימום זה לא חלק מהדברים שלנו וזה יותר קשה.

ליה שמטוב: מה אתם עושים עם אותו אדם כאשר המשכורת היא לא משכורת מינימום?

בנימין בן-אליעזר: הוא ממשיך לקבל הבטחת הכנסה, הוא ממשיך להשתתף בהשתלמות או בעבודה קהילתית.

בנימין בן-אליעזר: לא שוללים לו הבטחת הכנסה כעונש.

ליה שמטוב: אדם עבד במקום מסוים אבל לא הגיע למשכורת מינימום.

ליה שמטוב: אומרים לו שהוא לא יכול לעבוד שם אלא הוא צריך להשתתף בתוכנית.

ליה שמטוב: בתוכנית היא צריך להגיע ל-15 שעות שבועיות, ולפעמים הוא מגיע ולא עושה שום דבר.

ליה שמטוב: אני לא יודעת מה כבר יותר טוב.

שאול מרידור: הממשלה לא יכולה לומר לאדם ללכת לעבוד בעבודה שאין בה שכר מינימום.

שאול מרידור: במגזר הערבי יש לנו יותר בעיה עם שכר מינימום.

שאול מרידור: אנחנו יודעים שיש הרבה אנשים שנעלמים מהתוכנית והולכים לעבוד בשחור כי הם מעדיפים לקבל 2,500 שקלים בצורה לא חוקית מאשר 1,200 שקלים גמלה.

שאול מרידור: לומר לך שאני אוהב את זה?

שאול מרידור: לא, אני לא אוהב את זה, בטח לא בתור ממשלה וגם לא ברמה האישית.

ליה שמטוב: אתם לא יודעים שזה בשחור.

ליה שמטוב: אתם אומרים שיש לו תלוש.

יעקב ליצמן: אפשר לומר גם הפוך.

יעקב ליצמן: תיאורטית יכול להיות שהאדם הזה עבד שחור קודם וקיבל הבטחת הכנסה, אבל עכשיו כשהוא צריך לבוא למקום עבודה, הוא לא יכול לעבוד את אותה עבודה בשחור.

ליה שמטוב: יש הרבה מקרים שאימהות חד-הוריות יוצאות לעבודה ואין להן עם מי להשאיר את הילד.

יעקב ליצמן: מה הפתרון?

בנימין בן-אליעזר: יש מקרים שאנחנו מסבסדים מעונות או מסבסדים מטפלת אישית.

בנימין בן-אליעזר: מהבחינה הזו הפרויקט נותן מענה מלא.

שאול מרידור: מלפני שמונה חודשים המדינה חייבה את כל המרכזים לתת פתרון לכל ילד מתחת לגיל 12, ולא משנה אם מדובר באם חד הורית או לא, למשך כל שעות התוכנית או כשיוצאים לעבודה.

בנימין בן-אליעזר: תזכרו שהנפח הזה של האנשים שאמרתי, יש אנשים שקשה להם מאוד להשתלב במעגל העבודה ולכן השר אלי ישי, בתוכנית החדשה, אמר שאותם האנשים שקשה להם, שהם נכים, שיש להם בעיות, לא יכולים להשתלב בעבודה, ולצורך כך הוקמו ועדות מקצועיות אליהן האנשים האלה מופנים.

בנימין בן-אליעזר: האנשים האלו מגיעים לוועדת תמיר.

בנימין בן-אליעזר: התוצאה תהיה שחלק מהאנשים הללו, לפי החלטות הוועדה ולאחר מכן באישור ועדת השר, יהיו חייבים להגיע רק לשעה שבועית או אפילו רק לשעה חודשית כדי להמשיך לקבל את הבטחת ההכנסה.

בנימין בן-אליעזר: אז הם יצאו מהמעגל כי הגיעו למסקנה שהם לא יכולים להשתלב.

קריאה: כמה יש כאלה?

בנימין בן-אליעזר: היום יש לנו ברשימה כ-1,400 אנשים.

בנימין בן-אליעזר: מתוך ה-3,000 שהתייחסתי אליהם קודם, כ-50 אחוזים – אחרי שנה וחצי ירדו כל אלה שהשתלבו – מהם אנחנו שולחים לוועדת אבחון מקצועית וועדת תמיר.

בנימין בן-אליעזר: התוצאה תהיה שאותם האנשים יצטרכו להופיע לשעה עד 30 שעות, או שהוועדה תאמר שאותו אדם חייב להשתלב בעבודה.

בנימין בן-אליעזר: אני חושב שזה ישחרר את החלשים בתוכנית, ואם מתוך ה-1,500 נניח 50-60 אחוזים יצאו לגמרי ממעגל העבודה, זאת תהיה ברכה לאנשים שלא יאמרו להם שהם חייבים לעשות משהו.

בנימין בן-אליעזר: יהיה להם פתרון קבע לאורך זמן והם יקבלו את כל השירותים הנלווים לאותה הבטחת הכנסה.

חיים אורון: מה יהיה בוועדת תמיר השלישית?

חיים אורון: כל זמן שהייתה ועדת תמיר השנייה, הייתה ועדת תמיר הראשונה, אבל לא קיבלו את זה.

חיים אורון: אני שואל כי אני יודע שיש הצעות של אלי ישי שלא מתקבלות.

חיים אורון: תנו לנו להבין ואז נחליט מה אנחנו עושים.

חיים אורון: אני מבין ששינו את העיקרון של התמורה לחברה שלא על פי הבטחת הכנסה אלא על פי ההשמה, וזה חשוב.

חיים אורון: אני מבין שהקימו ועדה לעשות את ההבחנה ולהוציא את הקבוצה הקשה מאוד, וזו ועדת תמיר השנייה.

חיים אורון: אני שואל אותך עכשיו, מתוך ניסיונך, מה הם הנושאים שוועדת תמיר השלישית תדון בהם היום, כי אנחנו בשלב של ניסוי.

חיים אורון: אנשים שוכחים שהחוק הוא חוק ניסויי.

יעקב ליצמן: למה אתה לא אומר מה אלי ישי רוצה להציע?

חיים אורון: זה מה ששאלתי.

יעקב ליצמן: קודם נשים על השולחן את הצעתו של אלי ישי ואחר כך נראה למה שאול מתנגד לכך.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה רוצה לעשות אלי ישי ולכן אני מבקש לדעת מה הוא רוצה, לאחר מכן נשמע את ההתנגדות להצעתו, ולאחר מכן נחליט.

שאול מרידור: אני אענה על השאלה של חבר הכנסת אורון וחבר הכנסת ליצמן, אבל אני שומר לעצמי את הזכות להסביר את השינויים שחלים.

שאול מרידור: אם תקום ועדת תמיר שלישית או לא, אני לא יודע, אבל יש ועדה ציבורית שמלווה את התוכנית ואמורה להגיש את המלצותיה עד חודש מאי.

שאול מרידור: דרך אגב, יושבים בה שמונה אנשים מהאקדמיה.

יעקב ליצמן: לא משנה לי מה החברים בה.

שאול מרידור: הוועדה הזאת היא ועדה מקצועית שיושבים בה אנשים שאין להם קשר לתוכנית ואין להם מחויבות לאנשים שמינו אותם, כי מי שמינה אותם הוא כבר לא שר התעשייה.

שאול מרידור: הוועדה אמורה להגיש את המלצותיה עד חודש מאי.

שאול מרידור: תפקידה המרכזי הוא להמליץ על איך צריכה להיראות התוכנית לאור כל מה שלמדנו ולקראת הפריסה הארצית.

אמנון כהן: הוועדה נפגשה עם הציבור?

שאול מרידור: היא נפגשה עם הציבור, עם הארגונים החברתיים ועם כל מי שאתם רוצים.

יעקב ליצמן: אתה שם לב שאתה לא עונה לשאלה.

ראובן ריבלין: כפסע היה בין החלטת הכנסת, והיו צריכות להיות שתי מפלגות מהקואליציה שמתנגדות לתוכנית, וכמעט הצביעו על ביטולה.

ראובן ריבלין: הייתה הסתייגות שבה נאמר שתוכנית ויסקונסין תבוטל.

ראובן ריבלין: אני מהאופוזיציה שתמכתי בתוכנית.

ראובן ריבלין: יש לך פה הזדמנות לא לספר לנו על פרשת השבוע – למרות שאני חושב שזה חשוב ביותר – אלא להסביר לנו למה יש כל כך הרבה טענות ולמה צריך לדחות אותן.

סופה לנדבר: אם זה כל כך טוב, מה רע?

יעקב ליצמן: אמרתי לאלי בן-אליעזר שיכול להיות שיש טענות וביקורת כלפי התוכנית, ולכן הגענו לכאן.

יעקב ליצמן: לא הגענו לכאן כי הכול טוב, כי אם הכול היה טוב, לא היינו באים לכאן.

יעקב ליצמן: אני רוצה לשמוע מה אלי ישי מציע ולמה אומר האוצר לא.

יעקב ליצמן: אנחנו לא נלך הביתה עד שלא נשמע את זה.

סופה לנדבר: אני מבקשת לדעת מנציג משרד האוצר שיאמר לי אם היום כל האנשים שמקבלים הבטחת הכנסה ומשתתפים בפרויקט היו הולכים לעבודה, כמה הייתה חוסכת המדינה.

סופה לנדבר: המדינה הייתה חוסכת כמה מיליוני שקלים.

סופה לנדבר: הבטחת הכנסה היא בסכום של 1,400 שקלים, תכפיל את מספר האנשים ותכפיל ב-12 חודשים, ותגיד לי כמה המדינה הייתה חוסכת.

שאול מרידור: אני מיד אגיע לפן התקציבי.

שאול מרידור: לגבי השינויים שהכניס שר התעשייה, בשיתוף עם האוצר, ומה שכן הסכמנו או לא הסכמנו, היו שינויים שעוד לא הוצגו לכם ובכוונתי להציג אותם, אם יהיה זמן.

שאול מרידור: לגבי השינוי שעומד לחול באפריל, אלה שינויים מהותיים בתוכנית והם נעשו בהסכמה מלאה בין משרד האוצר למשרד התעשייה, ונכון שזה שהשר אלי ישי הוא שר התעשייה, אני מניח שגרם לזה שאלה יהיו השינויים.

שאול מרידור: היום יש הסכמה מלאה בין משרד התעשייה לבין משרד האוצר על הרחבה והארכה עם השינויים האלה, שאני מוכן להציג אותם.

ליה שמטוב: השינויים הם קוסמטיים?

שאול מרידור: לחלוטין לא.

שאול מרידור: אני חושב שלומר על שינויים ש-80 אחוזים מהבונוסים, שמשתנים לחלוטין, מהפחתת קצבאות להשמה, אפשר להגיד שזה שינוי קוסמטי, אבל אני לא חושב שזה רציני.

שאול מרידור: לומר שלוקחים את כל האוכלוסייה שהיום אתם בעצמכם אומרים שהיא זו שמייצרת את הטענות ואת הבעיות בתוכנית ולהעביר אותה דרך גורם בלתי תלוי במרכזים שעושה אבחון מקצועי וקובע אם הם יכולים או לא יכולים ומה הם יכולים, אפשר להגיד שזה שינוי קוסמטי אבל זאת לא אמירה רצינית.

יעקב ליצמן: עד לרגע זה, עוד לא אמרת מה השינויים.

שאול מרידור: אני מציע לא לדבר על קסאמים שהורגים אנשים בגלל תוכנית מהל"ב ועל נשים שמפילות עוברים, חס וחלילה, שלא יקרה לאף אחד מאתנו, בגלל תוכנית מהל"ב.

שאול מרידור: בואו נשים את הפופוליזם הזה בצד כי הוא לא קשור לתוכנית.

שאול מרידור: אני מבקש להשאיר את הדיונים האלה למקום אחר.

שאול מרידור: אני אדבר על עיקר השינויים ויש עוד הרבה שינויים כלליים שאני לא רוצה להתעכב עליהם כי אין לנו זמן.

שאול מרידור: השינוי הגדול הוא בתגמול המרכזי.

שאול מרידור: היום אנחנו מסיימים משא ומתן עם החברות ואני מקווה שנחתום בקרוב ונצא לדרך.

שאול מרידור: אנחנו משנים לחלוטין את מודל התגמול – כפי שכבר הבנתם – מתגמול על הפחתת קצבאות לתגמול של השמות.

שאול מרידור: בין 60 ל-80 אחוזים מהתגמול יהיה על השמות והוא ביחס ישר לאורך ההשמה ולשכר ההשמה.

שאול מרידור: ככל שהשכר הוא יותר גבוה, התגמול הוא יותר גבוה, וככל שהזמן בו מושם אדם בעבודה הוא יותר גבוה, כך התגמול הוא יותר גבוה.

שאול מרידור: צריך לומר שהיום במדינת ישראל, כל עוד לא ישנו את מערכת הזמן, אין דיווח חודשי.

שאול מרידור: אנחנו לא יודעים היום, אחרי שאדם מושם בעבודה, לא פה, לא בשירות התעסוקה ולא בשום מקום, מה קורה אתו יום אחר כך.

שאול מרידור: אני יודע לומר שנה וחצי אחרי כן כי אני מקבל טופס 106 אבל אין מידע כזו במדינת ישראל וזה לא קשור לתוכנית מהל"ב.

שאול מרידור: המידע הזה לא קיים.

שאול מרידור: בתוכנית אנחנו מייצרים את המידע הזה כי המרכזים יקבלו תגמול רק על משתתפים שיש לנו תלושי שכר שלהם, תלוש שכר ממעסיק מוכר ותלוש השכר הוא כמובן מעל שכר מינימום.

שאול מרידור: רק על דבר כזה המרכז יקבל תגמול.

שאול מרידור: אם כן, חד-משמעית, אם עד היום לטענתכם, ולטענת הרבה מהביקורת – למרות שאני לא מסכים לרובה – המרכזים פעלו על מנת לשלול למשתתפים את הקצבאות ולא לשים אותם בעבודה, מחר בבוקר 80 אחוזים מהבונוסים שהם יקבלו יהיו רק על עבודה.

שאול מרידור: אם עד היום לא עשו את זה, מחר בבוקר המרכזים שמים את יהבם על עבודה, בעיקר על עבודה.

שאול מרידור: השארנו חלק קטן על הפחתת גמלאות והוא נובע משתי סיבות מרכזיות: האחת, זו תופעה שכולנו מכירים אותה של עבודה בשחור, שאם אני לא אשים במרכז תמרוץ, הוא לא יתעסק אתה, והשני, זו תופעה שאנחנו עדים לה בעיקר בגלל התוכנית הזאת וקודם פחות ידענו עליה, וזה פיקטיביות של תעודות מחלה של משתתפים שלחלוטין לא חולים ואין להם שום בעיה, אלא שבמקום להגיע, הם עובדים או יושבים בבית ומביאים טופס מחלה כדי לא להגיע לכאן.

שאול מרידור: המדינה החליטה שהיא מממנת 70 אחוזים מכל הכשרה מקצועית שהמרכז ישלח משתתפים, וכשאני מדבר על הכשרה מקצועית אלה לא קורסי העצמה ולא כל הקורסים שאוהבים לדבר עליהם כקורסים לא רלוונטיים, אלא אלה קורסים כמו רתכות, כמו שרברבות, קורסים שבסופם יש מקצוע והשמה.

שאול מרידור: הקורסים האלה עולים הרבה כסף וכדי לעשות אותם המדינה תשתתף ב-70 אחוזים מעלות הקורס.

אמנון כהן: מאיפה יבואו ה-30 אחוזים הנוספים?

שאול מרידור: מהמרכז.

שאול מרידור: במודל הראשוני המרכז היה צריך לשלם 100 אחוזים, אבל היות שראינו שזה לא קורה מספיק ואנחנו רוצים להוביל את זה, החלטנו לתת 70 אחוזים מזה.

אמנון כהן: בתקופה הזו מקבלים הבטחת הכנסה?

שאול מרידור: כן.

שאול מרידור: בעניין הזה גם קורסי שפות ממומנים בחציים על ידי המדינה וזה בגלל שאחד החסמים של האוכלוסייה – הן הרוסית והן הערבית – היא השפה.

שאול מרידור: אין להם בעיות של עבודה כי הם עבדו, אבל יש להם בעיה של שפה, ואם נפתור את החסם הזה, יכולתם להשתלב בשוק העבודה תהיה גבוהה.

סופה לנדבר: אתה רוצה לדבר על העתיד, ואנחנו רוצים לפני העתיד להבין מה קרה.

יעקב ליצמן: שאול מרידור, אתה לא עונה.

יעקב ליצמן: אני לא מאשר את קריאות הביניים.

יעקב ליצמן: אני רוצה שתסיים את דבריך כי אנחנו צריכים להתקדם.

מוחמד ברכה: למה אתה לא מכניס את האנשים שמחכים בחוץ כדי שנוכל לשמוע אותם?

יעקב ליצמן: בתחילת דבריי אמרתי שנשמע אותם.

יעקב ליצמן: לא היית בתחילת הישיבה, אבל הודעתי שאמרתי להם שיחכו בחוץ ונכניס אותם אחרי שנשמע את האנשים כאן.

יעקב ליצמן: בנוסף לכך, אנחנו נצא לסיור במקום.

שאול מרידור: ברור לכולם שהשינויים האלו לא קרו כאשר קמנו בוקר אחד והחלטנו שבא לנו לעשות שינוי אלא זה נובע מהפקת לקחים שביצעה ומבצעת הממשלה לגבי התוכנית, מהוועדות השונות שהוקמו כדי לעקוב ולהבין מה קורה בתוכנית, וכן, גם עקב הביקורת הציבורית וזה חד-משמעית.

שאול מרידור: לשם כך היו השינויים שאני מסביר אותם.

שאול מרידור: תמיד אני יכול לחזור אחורה ולומר מה לא היה בסדר, אבל אני מדבר על השינויים.

שאול מרידור: שינוי מהותי אחרון – ויש עוד הרבה הקלות נוספות שאני לא אדבר עליהן עכשיו – זה האבחון המקצועי שנכנס פנימה ובעצם בא לענות על רוב הבעיות כי רוב הבעיות נובעות מה-80 או ה-90 אחוזים של המשתתפים כי לרוב המשתתפים אין בעיות רפואיות כאלה שלא מאפשרות להם להשתתף.

שאול מרידור: רוב המשתתפים צריכים להשתתף ורוצים להשתלב בשוק העבודה וזה התפקיד של כולנו לעזור להם בזה.

שאול מרידור: יש אחוז קטן שצריך לבדוק אותו ולהחליט לגביו האם הוא יכול או לא.

שאול מרידור: הבנו שדרך המרכזים הדבר הזה אמנם יכול לקרות אבל הוא קורה בצורה פחות טובה ממה שרוצה הממשלה, ולכן הוקמו גופים חיצוניים שיבדקו את הנושאים האלה.

שמואל סלבין: אני כאן במצב מעניין כי הייתי מנכ"ל משרד האוצר ומשרד העבודה אבל אני גם שם פה כסף מכיסי.

שמואל סלבין: אמרתי לעצמי שבניגוד לאלה שמדברים, אני אעשה כאן ניסוי ונראה איך הוא עובד.

שמואל סלבין: הייתי בטוח שאף אחד לא יגיע, אבל אני מאוד שמח שרבים הגיעו.

שמואל סלבין: בוויכוח הגדול שהיה בין שתי האסכולות – אסכולת נתניהו ושטרית לבין אסכולת אורון וברוורמן – כמה אנשים מתוך מקבלי הבטחת הכנסה, 160 אלף הם אנשים שקרנים.

שמואל סלבין: תוכנית העבודה שלי הייתה שבין 12 ל-15 אחוזים אנשים לא באים כי הם עובדים בשחור.

שמואל סלבין: חברים אחרים חשבו שמדובר ב-30-40 אחוזים.

שמואל סלבין: אני יכול לומר בוודאות שיש לנו כאן

שמואל סלבין: כ-12 עד 14 אחוזים מהאנשים שלא מגיעים כי הם עובדים בשחור.

שמואל סלבין: מדינת ישראל מוציאה בשנה ונותנת הבטחת הכנסה לאנשים שלא מגיע להם, בין 350 ל-400 מיליון שקלים לשנה.

שמואל סלבין: 5 אחוזים מאלו שהגיעו או 5 אחוזים מתוך 160 אלף אנשים שמקבלים הבטחת הכנסה הם נכים והם צריכים לקבל קצבת נכות.

שמואל סלבין: מאחר שאין להם סבלנות, אין להם זמן ואת היכולות לבקש מהביטוח הלאומי קצבת נכות שהיא גבוהה יותר, הם מגיעים אלינו.

שמואל סלבין: הניסוי הזה שאני משתתף בו, ושמתי בו הרבה כסף מכיסי, 15 אחוזים, מבחינה חברתית, אני הלכתי לזה מתוך אמון.

שמואל סלבין: לדעתי הניסוי הכלכלי-חברתי הוא אחד הניסויים החשובים שמדינת ישראל עשתה אי פעם.

שמואל סלבין: אולי אפשר לשנות פה ושם בשוליים, אבל לדעתי הניסוי הצליח מאוד.

ראובן ריבלין: כמה חסרי ישע הופקרו כתוצאה מהתוכנית הזאת?

שמואל סלבין: אני לא יודע לומר לך.

שמואל סלבין: יש אנשים ששנים לא רוצים לעבוד.

שמואל סלבין: כל אדם הוא עולם ומלואו.

שמואל סלבין: יש בשוליים אנשים שאומללו, אבל צריך להסתכל במקרו ובמקרו אני אומר לך שיש פה 15 אחוזים שמקבלים כסף על לא עוול בכפם וזה לא מגיע להם.

שמואל סלבין: ממשלת ישראל זורקת 350 מיליון שקלים, על מה?

שמואל סלבין: יש אחוז אומלל, ואני לא יכול לומר לך מה האחוז.

שמואל סלבין: יש הרבה אנשים שלא עבדו 10 שנים והם לא רוצים לעבוד כי יותר טוב להם לקבל הבטחת הכנסה.

יעקב ליצמן: נניח אין תוכנית מהל"ב, מבקשים ממך כסוציאל-דמוקרט לעשות תוכנית באחריות המדינה.

יעקב ליצמן: האם היית עושה את אותה התוכנית עם שיפורים ותיקונים שהשר ישי עומד לערוך?

יעקב ליצמן: או שהיית אומר שהיית עושה זאת בכלל אחרת?

שמואל סלבין: כאיש פרטי, כל שינוי שיכניסו, אני יוצא מהמשחק.

שמואל סלבין: אני קונה את החוזה שלי בסוף יולי ואני לא רוצה להיות במשחק הזה יותר.

שמואל סלבין: אני לא רוצה לשים פה כסף.

שמואל סלבין: בתוכנית של שאול מרידור, השר אלי ישי וועדת תמיר, אני לא רוצה להיות במשחק הזה ולהפסיד כסף.

שמואל סלבין: אם המדינה רוצה לקחת את זה לעצמה ולעשות את זה, בבקשה.

שמואל סלבין: אתם לא רוצים, קחו את זה בחזרה.

שמואל סלבין: שהמדינה תיקח את זה על עצמה.

שמואל סלבין: אני אומר לך בתור אוהב אדם, בתור סוציאל-דמוקרט, שאלו שמקבלים כסף, לא מגיע להם, ואלו שמגיע להם, לא מקבלים.

שמואל סלבין: לכן אני אומר שאני לא משתתף במשחק הזה ושהמדינה תיקח את זה על עצמה ותעשה מה שהיא רוצה.

בנימין בן-אליעזר: משתתף שמקבל הבטחת הכנסה ויוצא לעבודה, אני אתן לכם מספרים מה מקבל אותו איש או אישה: גנים וטיפול בילדים, כ-1,500 שקלים לחודש, ללא הגבלה, לכל התקופה.

בנימין בן-אליעזר: משפחה ומעונות, 1,500 שקלים.

בנימין בן-אליעזר: תשלום עבור נסיעות, 1,000 שקלים בחודש.

בנימין בן-אליעזר: בנוסף כל משתתף זכאי במהלך התוכנית עד סכום של 6,000 שקלים כהשתתפות בעבודה ומזון.

בנימין בן-אליעזר: לבוש והופעה, 1,000 שקלים.

בנימין בן-אליעזר: 9,000 שקלים עבור תמיכה וייעוץ פיננסי ודיור.

בנימין בן-אליעזר: 7,000 שקלים לעזרה רפואית.

בנימין בן-אליעזר: פתיחת מענקים לעסקים, 4,000 שקלים.

בנימין בן-אליעזר: כלומר, כל הראייה שאנחנו מנסים להוביל היא להכניס אנשים למעגל העבודה.

בנימין בן-אליעזר: יש דברים שצריך לתקן, שצריך לשנות, שצריך להוסיף, אבל אנחנו מבקשים את הרוח הגבית שלכם שתאפשר לנו לעשות את העבודה.

בנימין בן-אליעזר: לשאלתו של חבר הכנסת ריבלין, כן, יש אנשים שנפגעו, אבל זה שולי שבשולי.

בנימין בן-אליעזר: אחד נפגע, הכול נפגע.

ראובן ריבלין: אפשר לאתר אותם?

בנימין בן-אליעזר: אפשר לאתר אותם.

שאול מרידור: לשאלתה של חברת הכנסת סופה לנדבר.

שאול מרידור: כן, התוכנית הזו עולה כסף.

שאול מרידור: התועלת המשקית באחוזים היא הרבה יותר גבוהה מכל פרויקט כלכלי שתעשו.

יעקב ליצמן: רבותיי, כפי שאמרתי, אנחנו נשמע כמה משתתפים בתוכנית.

קריאה: האנשים מבקשים לא לצלם אותם.

יעקב ליצמן: בהחלט.

יעקב ליצמן: אנחנו נשמע שניים-שלושה משתתפים.

יעקב ליצמן: מהצד השני אני מבקש לשמוע גם משתתפים שמרוצים מהתוכנית, אם יש כאלה.

ראובן ריבלין: אלה שמרוצים, יש כאן מכתבים שלהם.

משתתפת: אני אם חד הורית שמשתתפת בתוכנית הזו במשך שנה שלמה.

משתתפת: אם היה לי זמן, אבל אין לי אותו, הייתי מדברת ארוכות.

משתתפת: נקלעתי לכאן ממש במקרה, אבל אולי נענו חלק מהתפילות שלי וזכיתי להגיע לכאן ולומר את הדברים.

משתתפת: אני פשוט עוברת כאן התעללות כי התוכנית הזאת היא תוכנית שמשפילה המון אנשים.

משתתפת: אדוני, אם היה לי זמן הייתי גם מקריאה את פרק תהלים של יום שלישי, פרק אחרון.

משתתפת: "לשלמו אלוהים משפטיך, למלך תן וצדקתך לבן מלך, ידין עמך בצדק וענייך במשפט, ישאו הרים שלום לעם גבעות בצדקה, ישפוט עניי עם, יושיע אביון וידכא עושק".

משתתפת: הקדוש ברוך הוא ידכא את עושקי העניים, הדלים, החד-הוריות.

משתתפת: יש לי שני ילדים קטנים.

יעקב ליצמן: אנחנו מעוניינים לשמוע מה הבעיה.

יעקב ליצמן: את אומרת שמתעללים בך.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים לתקן את זה.

ראובן ריבלין: מה עשית לפני התוכנית?

ראובן ריבלין: מה התוכנית הזו גורעת ממצבך הקודם?

סופה לנדבר: ומה זה אומר מתעללים.

משתתפת: אני כבר שבע שנים חד-הורית.

משתתפת: לפני התוכנית הייתי עצמאית ועבדתי פה ושם בעבודות מזדמנות כמו במספרה.

משתתפת: גם בכנסת היה לבן דוד שליש עבודה, ועבדתי שם.

משתתפת: אחר כך נקלעתי למצב שנכנסתי להריון והייתי לבד, בודדה, אין לי משפחה, אין לי תמיכה, אני בחורה שעברתי הרבה התעללויות בחיים שלי.

ראובן ריבלין: איך התפרנסת לפני תוכנית ויסקונסין?

משתתפת: התפרנסתי מעבודות מזדמנות.

ראובן ריבלין: היית מקבלת גם הבטחת הכנסה?

משתתפת: לא.

משתתפת: ברגע שנעשיתי חד-הורית, קיבלתי תמיכה מלשכת הרווחה שהכירה את המצב שלי.

משתתפת: הייתי אישה מוכה.

משתתפת: סבלתי מהתעללות גם נפשית וגם פיזית.

ראובן ריבלין: מה שקיבלת הייתה התמיכה ועבודות מזדמנות.

משתתפת: כן.

ראובן ריבלין: במה שונה עכשיו מצבך?

יעקב ליצמן: אני לא חושב שזה נכון לשמוע פרטים רבים על האדם.

משתתפת: בתוכנית עצמה הכניסו אותנו בהתחלה לכל מיני סדנאות.

יעקב ליצמן: באת מיד.

משתתפת: באתי מיד, הופעתי מיד עם תחילת התוכנית הזאת.

משתתפת: כל פעם שולחים אותי לסדנאות, או לעבודות שהן לא קבועות.

משתתפת: שולחים אותי לכל מיני ראיונות לעבודות שלא מתאימות לי.

משתתפת: אם לא מקבלים אותי, מאשימים אותי שאני לא רציתי להתקבל.

משתתפת: כבר קרה שהאשימו אותי ורשמו לי סירוב, והוצאתי מכתב מחברת כוח אדם שזה לא כך.

יעקב ליצמן: סירוב פעם אחת פוסל אותך?

יעקב ליצמן: פעם אחת או נותנים לך אפשרות שלוש פעמים?

משתתפת: לא, פעם אחת בלבד.

משתתפת: הכול מושתת על תשתית של איומים.

משתתפת: אין פה צדק, אין פה אנושיות, לא מתחשבים בחד-הוריות.

יעקב ליצמן: אם את לא באה פעם אחת, האם מיד נותנים לך שלילה או קוראים לך פעם נוספת?

משתתפת: לא, לא קוראים לי עוד פעם.

משתתפת: למשל, החודש הזה שללו לי קצבה.

משתתפת: יש לי שני ילדים קטנים, ילדה בת 7 וילד בן 3.

משתתפת: בחנוכה לא היה להם סידור לקייטנה ואני הייתי צריכה לרדוף ולהתקשר בעשרות שיחות טלפון, להתחנן ליועץ שישמע אותי כי יש לי מה לומר, אבל אין מענה לטלפונים.

משתתפת: אחר כך מאשימים אותך שלא באת ולא התקשרת, ואז שוללים לך את הקצבה.

יעקב ליצמן: האם ניסית להגיע למישהו כאן, מעבר לפקידה בחוץ, ולומר ששלחו אותך למקום לא מתאים לך?

משתתפת: כולם פה יד אחת.

יעקב ליצמן: האם הלכת למישהו ממונה כאן?

יעקב ליצמן: יש כאן ממונה?

יעקב ליצמן: משתתפת: האדון שרון, המנהל.

יעקב ליצמן: ישבתי אצלו בוועדה לפני שבוע בקשר לשלילת הקצבה.

יעקב ליצמן: הוזמנתי לערר פנימי כדי לראות אם כן לשלול לי את הקצבה או לא לשלול לי אותה.

יעקב ליצמן: פעם אחת.

משתתפת: כן.

משתתפת: האדון צעק עליי צרחות איומות ולא נתן לי לומר את דברי.

יעקב ליצמן: זו המדיניות המקובלת, לבוא פעם אחת ולהתלונן?

קריאה: אם ההחלטה של היועץ לא מקובלת על משתתף, הוא רשאי לפנות לראש צוות שלו.

יעקב ליצמן: הבנתי קודם מאלי בן-אליעזר – ותקן אותי אם טעיתי – שיש שלוש פעמים.

קריאה: הנוהל אצלנו בחברה הוא שלוש הצעות עבודה רלוונטיות.

יעקב ליצמן: אנחנו רוצים לתקן ולא לתקוף.

יעקב ליצמן: באה אישה ואמרה ששללו לה את הקצבה אחרי פעם אחת.

יעקב ליצמן: אני הבנתי שהמדיניות כאן היא שלוש פעמים ואחרי שלוש פעמים שוללים.

קריאה: בדרך כלל אם מדובר בשלושה חיסורים לא שוללים.

יעקב ליצמן: למה אצלה שללו אחרי פעם אחת?

קריאה: כל מקרה לגופו.

משתתפת: שללו לי כי לא נתנו לי בחנוכה מסגרת לילדים.

קריאה: נתנו לך.

משתתפת: דרשו ממני להשאיר את הילדה הקטנה בת 7 במעון ולהגיע לקורס בשעה 8 בבוקר.

משתתפת: יכולים לשאול נציגה מעמותת ידיד שתוכל לומר לכם שהוא צרח עליי צרחות אימה ואחר כך הוא התנצל ואמר שבדרך כלל הוא לא צועק.

משתתפת: אני חד הורית לשני ילדים קטנים והם מתעלמים מהעובדה הזאת.

משתתפת: גם בחנוכה דרשו ממני להשאיר את הילדים במקום זר, לחכות שההסעה תאסוף אותה ושאני אגיע בשעה 8 בבוקר לתלפיות.

יעקב ליצמן: הם אומרים שסידרו מקום לילדים ומנסים לעזור לך.

משתתפת: עובדה שלילדה אחת אין לי פתרון, לילדה הקטנה.

משתתפת: הם מבקשים ממני להשאיר אותה ברחוב לחכות להסעה בשעה 7 בבוקר, במקום שהיא לא מכירה ושאני אגיע בזמן למקום מרוחק עם שני אוטובוסים.

משתתפת: אני לא אפקיר את הילדים שלי.

משתתפת: אני מתחננת אליהם שיתחשבו בי כי אני חד-הורית.

משתתפת: גם אתמול עליתי ושאלתי אם יש להם עבודה בשבילי, חצי משרה לבוקר, כי אני רוצה לעבוד, אבל לא, את חד-הורית, את צריכה משמרות.

משתתפת: חזרתי אל היועץ.

משה גביש: לגבי שלוש פעמים.

משה גביש: אדם שמחסיר מהתוכנית שלוש פעמים, נשללת קצבתו.

משה גביש: מותר לו להיעדר פעמיים.

משה גביש: זה החוק ולא התקנות.

משה גביש: אישור רפואי זה דבר נפרד.

קריאה: יש מקרים שלא כיבדתם אישור רפואי?

משה גביש: יש רופא שמחליט על כך.

משה גביש: לגבי פעם שנייה בחודשיים, זה רק במקרה של סירוב עבודה.

יעקב ליצמן: יש לך רופא כאן?

משה גביש: כן.

יעקב ליצמן: תכניס אותו לכאן.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדבר אתו.

משתתפת: רופא ששלח לעבודה אישה שנפלו לה העוברים.

משה גביש: לגבי המקרה של הגברת הנכבדה, הגברת היא חד-הורית לשני ילדים.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לדבר על פרטים אלא על המדיניות.

יעקב ליצמן: אני לא בא לשבור כלים.

יעקב ליצמן: אני רוצה לראות מה צריך לתקן.

יעקב ליצמן: לשבור כלים זה דיון עם השר וזה לא לכאן.

משה גביש: לגבי הגברת, אני פניתי אליה שבועיים לפני חג החנוכה ואמרתי לה שמכיוון שהתוכנית ממשיכה בחג החנוכה, אנחנו מקיימים קייטנה שעולה לנו הרבה כסף ואני רוצה שהיא תרשום את הילדים שלה, נקבע לה תחנת הסעה כדי שיוכלו לאסוף את הילדים שלה.

משה גביש: סידרתי לה את הקייטנה שהיא לגילאי 5 עד 11, ויש לה ילדה אחת שעומדת בקריטריון הזה, ואכן רשמתי אותה.

משה גביש: בפגישה לאחר מכן, כשהיא באה, היא אמרה שהתקשרו לתאם אתה את תחנת ההסעה, והיא רצתה שהאוטובוס ייכנס עד לרחוב שהיא גרה.

משה גביש: אמרתי לה שזה לא ניתן.

יעקב ליצמן: יש רק מקום אחד לטיפול בילדים?

משתתפת: ואני אמורה להשאיר את הילדה לבד שם, וזו ילדה קטנה.

משה גביש: תחנת ההסעה שנקבעה לילדה שלה, היא בפתח בית הספר בו היא לומדת.

משה גביש: זה בית ספר פולה בן-גוריון, שם יש תחנה.

משה גביש: היא אמרה שזה לא מתאים לה.

משה גביש: אמרו לה שיש לה אפשרות לכתוב מכתב, יש לה אפשרות לעוד כמה מקומות.

משה גביש: היא החליטה שזה לא מתאים לה כי היא רוצה שיאספו את הילדה ליד הבית.

משה גביש: אמרנו לה שתחנת רחוב עזה היא הכי קרובה.

יעקב ליצמן: אתה אומר שהמדיניות היא שלוש פעמים.

שאול מרידור: החוק כאן ובשירות התעסוקה הוא אותו חוק.

שאול מרידור: סירוב לעבודה פעם אחת גורר שלילת גמלה לחודשיים.

שאול מרידור: הוא לא קשור בכלל לתוכנית.

שאול מרידור: זה שהמרכז לא מקיים את החוק, אפשר לדבר על זה.

שאול מרידור: 0,2 אחוז מהמשתתפים, נשללה גמלתם בגלל סירוב לעומת בערך 4 אחוזים בשירות התעסוקה.

ראובן ריבלין: המקרים האלה הם הכלל או שהם היוצאים מן הכלל?

קריאה: יוצאים מן הכלל.

ראובן ריבלין: האם ההתייחסות של אחת המשתתפות בתוכנית ויסקונסין היא הכלל או היוצא מהכלל?

קריאה: יוצא מן הכלל.

משתתף: שנה וחצי אני משתתף בתוכנית ויסקונסין, אני ואשתי.

משתתף: עד עכשיו לא מצאתי עבודה.

משתתף: אשתי ואני הולכים לסדנה.

משתתף: יש לנו חמישה ילדים בבית ואין מי שיכין להם אוכל, אין מי שינקה להם את הבית, הם באים מבית הספר ובבית אין כלום.

משתתף: יש לי ילדה בת 5.

יעקב ליצמן: בן כמה אתה?

משתתף: בן 51.

סופה לנדבר: איפה עבדת?

משתתף: עבדתי שלוש שנים בחברה בתל-אביב, והייתי מחלק סחורה בשטחים.

משתתף: עבדתי 5 שנים בחברה נוספת בתל-אביב בריצוף והייתי מקבל משכורת ממש גבוהה.

משתתף: הייתי אחראי על הפועלים הזרים.

משתתף: בגלל צמצום בעבודה פיטרו אותי ונכנסתי לתוכנית הזאת.

משתתף: הסדנאות הן שטויות.

משתתף: טוחנים שם מים.

משתתף: הכנה לתעסוקה, תרבות, לא יודע מה.

משתתף: אלה שטויות.

יעקב ליצמן: אתה היית בסדנאות?

משתתף: כל הזמן.

יעקב ליצמן: שללו לך את הקצבה?

משתתף: לא, לא שללו לי.

משתתף: לפני 20 יום אשתי הייתה בהריון.

משתתף: היא עבדה בעבודה חלקית.

משתתף: לקחתי אותה לרופא שלנו והרופא כתב לה במפורש שההיריון בסכנה והיא צריכה להיות בשמירת הריון ואסור לה לעבוד בעבודה פיזית.

משתתף: באותו יום באתי ואמרתי ליועצת שלה שזה סיכום המחלה.

יעקב ליצמן: במצב כזה אתה מביא תעודת מחלה לרופא?

משתתף: בחיים שלי לא ראיתי רופא.

יעקב ליצמן: לאשתך היה מכתב מהרופא שאסור לה לעבוד בגלל שהיא בשמירת הריון, האם באת עם המכתב הזה לרופא כאן או שהיא הגיעה לכאן כדי לומר שהרופא אסר עליה לעבוד?

יעקב ליצמן: האם עשית את זה?

יעקב ליצמן: ושנית, אם עשית, מה הוא אמר?

יעקב ליצמן: אם לא עשית, למה לא עשית?

משתתף: אנחנו בדרך כלל לא רואים רופא.

משתתף: משתתף לא רואה רופא.

משתתף: אני בחיים שלי לא ראיתי כאן רופא ואני לא יודע מי זה הרופא

יעקב ליצמן: כי לא ביקשת ולא הייתה לך סיבה רפואית, אבל לה הייתה סיבה רפואית.

משתתף: את כל המסמכים האלה אנחנו נותנים ליועץ.

יעקב ליצמן: מתי באת ליועץ?

משתתף: באותו היום.

משתתף: באתי ליועצת ואמרתי לה שאשתי צריכה להפסיק לעבוד כי יש לה תאומים והעבודה עבורה מהווה סכנה.

משתתף: היא אמרה לי שהיא לא יכולה לתת לי תשובה ושהיא תמשיך לעבוד עד שהרופא של "אמין" יחליט.

משתתף: אמרתי לה שזה מסוכן, שיש סיכום מחלה שהיא חייבת להישאר בבית.

משתתף: היא אמרה לי שכך זה.

משתתף: החלטנו שהיא תמשיך לעבוד כדי שלא ישללו לנו את המשכורת לחודשיים, כי אז נמות מרעב כי אנחנו שבעה אנשים בבית.

קריאה: איפה היא עבדה?

משתתף: בחברה, כסוכנת מכירות, 5 שעות ביום שזו משרה חלקית.

משתתף: היא הלכה לעבוד ובעבודה היא צריכה לעבור מחנות לחנות.

משתתף: היא התעייפה, נפלה ואחרי כמה ימים הלכה לבית החולים הדסה בהר הצופים והפילה שני ילדים.

משתתף: אני הפסדתי שני ילדים בגלל התוכנית, בגלל ההוראות.

משתתף: אני לא נגד שום יועץ.

חיים אורון: הצעה לסדר.

חיים אורון: תמנה שני חברי כנסת שיבדקו את שני המקרים הפרטיים.

חיים אורון: למה אי אפשר לבקש משני חברי כנסת שייקחו את שני המקרים ששמענו כאן, יבדקו וישמעו את כל העמדות וייתנו לך דיווח?

יעקב ליצמן: אני מוכן לעשות מה שכל חברי הכנסת רוצים אבל אומר לכם קודם כל את שיקול הדעת שלי.

יעקב ליצמן: אתם יכולים לחלוק עליי ויכולים להסכים אתי, אבל תנו לי לומר לכם מה אני חושב.

יעקב ליצמן: אני לא בא לחקור את המקרה הספציפי הזה אלא אני רוצה לדעת מה קורה כאן.

יעקב ליצמן: האם היועץ מדבר עם הרופא והאם הוא העביר אליו את המקרה.

יעקב ליצמן: אם הרופא יאמר לי שהמקרה ידוע לו, שהוא בדק את זה והוא טיפל בזה, אני ממשיך הלאה ואני לא נכנס למקרה גופו.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת אם היועץ מעביר את הדברים לרופא ומה החלטתו של הרופא.

רופא: לא הסתכלתי בתיק של האדם.

רופא: מה שאני יכול לומר כרופא, אישה שעברה לידה חמש פעמים, לא בטוח שיש סכנת חיים בהריון שישי.

רופא: כנראה, אם אני לא טועה, כתבתי שהיא מסוגלת לעבוד פרט לעבודה פיזית קשה.

יעקב ליצמן: קיבלתי תשובה.

יעקב ליצמן: עכשיו, אחרי ששמעתי את הדברים, אני אעשה מה שחיים אורון ביקש.

יעקב ליצמן: לפי מה שהבנתי, הוא לא מכיר את המקרה.

קריאה: אני מנהלת תלונות וערערים.

קריאה: כשהגיע אלינו הסיפור של אשתו של האדון, בדקנו את המקרה.

קריאה: האדון הביא סיכום מידע רפואי, להבדיל מתעודת מחלה שכולנו מביאים כשאנחנו חולים.

קריאה: הוא הביא סיכום מידע שנמצא כאן.

קריאה: הוא לא הביא תעודת מחלה אלא מסמך מרופא משפחה שמציין שהגברת בהריון, שיש חשד לתאומים, שהיא מתבקשת להימנע – בלי קשר לעבודה – מכל פעילות גופנית כדי למנוע סכנה להריון.

יעקב ליצמן: לדעתך זו סיבה מספקת לשלוח את האדם הביתה או לא?

קריאה: אתה מניח ששלחו את האדם הביתה, אבל הגברת עבדה אצל מעסיק.

קריאה: אנחנו לא המעסיק שלה.

קריאה: כשאדם חולה, הוא מביא תעודת מחלה למעסיק שלו.

יעקב ליצמן: לא שאלתי את זה.

יעקב ליצמן: אני מבקש לענות על השאלה שלי, או שתגידי שאת לא רוצה.

יעקב ליצמן: האם המקרה הזה מצדיק לומר לאישה ללכת הביתה?

קריאה: למה שתלך הביתה?

יעקב ליצמן: שהיא לא צריכה ולא יכולה לעבוד.

שאול מרידור: המקרה הזה מאוד מצער את כולנו.

שאול מרידור: לא נראה לי שהוועדה הזאת היא ועדה רפואית מקצועית ולדעתי אפילו אין פה חבר כנסת שהוא רופא.

שאול מרידור: אני מבקש לא לדון כאן בנושא הזה, שהוא בטח לא מייצג את כלל המקרים שמובאים.

שאול מרידור: הבחורה שמדברים עליה לא הגיעה למרכז.

שאול מרידור: ביקש האדון שהיא לא תלך לעבודה.

שאול מרידור: המרכז, גם אם הוא רוצה, לא יכול להודיע לאדם שהוא לא יגיע לעבודה.

שאול מרידור: היא עובדת בעבודה חלקית והדרך לא להגיע לעבודה שלה, היא דרך המעסיק ולא דרך המרכז.

שאול מרידור: המרכז לא יכול לומר לאותו אדם שלא ילך לעבוד.

שאול מרידור: אין דבר כזה.

יעקב ליצמן: שמענו שני מקרים.

יעקב ליצמן: אני מבקש להביא לכאן מישהו שיצא לעבודה והוא מרוצה.

משתתפת: עבדתי 8 שנים בבנק ישראל והגעתי לכאן לפני חודש.

משתתפת: פיטרו אותי מבנק ישראל והיפנו אותי לכאן.

ליה שמטוב: כמה זמן לא עבדת?

משתתפת: שבועיים-שלושה.

משתתפת: הגעתי לכאן, שבועיים לא הפסקתי לבכות והייתי בהלם כי כל הזמן אני עובדת וזו פעם ראשונה שהייתי מובטלת.

משתתפת: היה לי מזל שפגשתי את לימור שהרגיעה אותי והסבירה לי שזה לא נורא.

משתתפת: היא הייתה מתקשרת אליי כל יום בערב לשאול אותי אם אני בסדר, אם אני מרגישה טוב, כי הלכתי לפסיכיאטר לקחת כדורי הרגעה.

משתתפת: אחר כך שלחו אותי לאכסניית רבין ואמרו שאני צריכה לעבוד בשבתות, אבל אמרתי להם שאני לא יכולה כי יש לי ילד קטן.

יעקב ליצמן: זה גם אסור.

משתתפת: דיברתי עם מנהל העבודה שם, שראה שאני מפורקת, ואמר שהוא לא ייתן לי לעבוד בשבתות.

יעקב ליצמן: את הסיכום של הדיון היום נעשה בכנסת.

יעקב ליצמן: אנחנו נצא עכשיו לסיור במקום ונדבר עם אנשים שנפגוש.

יעקב ליצמן: לצערנו נפטר חבר הכנסת יורי שטרן.

יעקב ליצמן: ההלוויה תהיה היום בשעה 4:00 אחר-הצהרים.

יעקב ליצמן: על יורי שטרן אני אדבר בכנסת, כי זה לא המקום.

יעקב ליצמן: חבל.

יעקב ליצמן: חבל על דאבדין.

יעקב ליצמן: אנחנו נשמע עוד משתתף.

משתתפת: צהרים טובים.

משתתפת: ברוכות וברוכים הבאים ותודה שאתם כאן.

משתתפת: עבדתי כמנהלת אכסניית נוער לתרמילאים עם ידע של 6 שפות.

משתתפת: כפי שידוע לכם הייתה אינתיפאדה ולא ניכנס לכל השתלשלות העניינים.

משתתפת: באיזשהו שלב מצאתי את עצמי ללא אכסניות וללא פרנסה.

משתתפת: הגעתי לביטוח הלאומי ושלחו אותי ללשכת העבודה.

משתתפת: מכיוון שאני מעל גיל 50, אני צריכה להתייצב בלשכה פעם בחודש.

משתתפת: בכל פעם שהגעתי, הסתכלתי על הפקיד הנכבד ושאלתי אותו אם יש לו מה להציע לי, אבל לא, הוא חתם, שלח אותי לדרכי עד הפעם הבאה, בחודש שלאחר מכן.

משתתפת: נקלעתי מסיבות אישיות – ואני לא אפרט אותן – למערבולת כלכלית קשה מאוד.

משתתפת: בעל הבית אצלו גרתי זרק אותי לרחוב, נעל את הדלתות ואמר שאני חייבת לו כסף, ומבחינתו הוא צדק.

משתתפת: מצאתי את עצמי ברחוב.

משתתפת: מישהו הגה רעיון נפלא ואמר לי לנסוע ולשבת בנמל התעופה בן-גוריון כי שם אנשים נכנסים ואנשים יוצאים, אף אחד לא שם לב מי אתה ומה אתה.

משתתפת: לשמחתי, תתפלאו, שמו לב.

משתתפת: אנשי הביטחון הם החברים הכי טובים שלי וחברים שעבדו שם עזרו לי מאוד באוכל.

משתתפת: לא הייתה לי אגורה חוץ מ-10 שקלים שהשארתי לי, שנשארו לי כדי שאני אוכל לצאת משדה התעופה ולהגיע לפחות לתל-אביב ברכבת.

משתתפת: אז איבדתי כמובן את הבטחת ההכנסה כי לא באתי לחתום.

משתתפת: ישבתי כמה חודשים בשדה התעופה.

משתתפת: זה אולי יהמם אתכם, אבל זו עובדת חיים.

משתתפת: תארו לעצמכם, אישה בלי מקלחת יום יום, בלי בגדים להחליף יום יום, אפשר לצאת מהדעת.

משתתפת: הדיכאון הולך וחוגג.

משתתפת: לשמחתי חברה הושיטה יד ועזרה לי להגיע לירושלים.

משתתפת: מי שהוציא אותי מהרחוב, זו עמותת שפל שפעילה בירושלים ואני מודה להם עד היום ולעולם אודה.

משתתפת: בירושלים פניתי שוב לביטוח הלאומי.

משתתפת: הפקידה ישבה מולי, הסתכלה עליי, לא התרגשה במיוחד, מילאה איזה טופס, שמה אותו במעטפה ואמרה לי ללכת למבוא המתמיד 4, לחברת "אמין", ושלום.

משתתפת: זה היה המפגש שלי עם הביטוח הלאומי.

משתתפת: הגעתי לכאן מלאת חששות.

משתתפת: לא היה לי מושג על מה מדובר.

משתתפת: הייתי בכלל בפלנטה אחרת של הומלס ולא ידעתי מה זה המקום.

משתתפת: הגעתי לכאן מלאת חששות, ותתפלאו, מצאתי פה בית יוצא מהכלל.

משתתפת: התפתחה אצלנו בארץ איזושהי שיטה של מגיע לי, תן לי, אנשים שלא עבדו מעולם ומקבלים הבטחת הכנסה מהביטוח הלאומי מתלוננים על כך שהם פתאום צריכים לעשות משהו.

משתתפת: אני יודעת שאני הגעתי לבית הזה, התחילו לטפח אותי מכרטיסייה לאוטובוס להגיע משכונת גאולה בה גרתי ואני גרה גם כרגע, כי אחרת לא הייתי יכולה להגיע לכאן כי לא הייתה לי אגורה.

משתתפת: הגעתי לכאן בכל יום שהייתי צריכה להגיע בזכות הכרטיסיות האלה, שזה לכאורה נראה דבר טריביאלי אבל זה בכלל לא, כשאין לך.

משתתפת: הכרטיסיות האלה אפשרו לי גם להגיע לראיונות למקומות עבודה.

משתתפת: הכרטיסיות האלה אפשרו לי להגיע לכאן לקורס מחשבים.

משתתפת: פעם עבדתי עם איזו תוכנה עתיקה ומעבר לזה לא ידעתי על המחשב שום דבר.

משתתפת: בנו כאן קורס מחשבים ואני השתתפתי בקורס, ונהניתי מאוד ולמדתי.

משתתפת: היו לי שתי אפשרויות בחירה: או ללכת לעבוד בחברת IDT בהר חוצבים באנגלית לבד, למרות שהאנגלית שלי מצוינת, או ללכת לעבוד בבזק.

משתתפת: אני רוצה שתבינו .

משתתפת: אני נראיתי נורא, השיניים שלי היו במצב איום ונורא, והיום יש לי חיוך מיליון דולר בעזרת "אמין" וקצת בעזרתי.

משתתפת: הם עזרו לי בטיפולי השיניים.

משתתפת: אני היום עובדת בזק, מקבלת משכורת יפה מאוד, יכולה לממן בעצמי את שכר הדירה ועוד קצת והיום בבזק גם מתגמלים על מכירות מכמויות מסוימות, כך שאפשר להגדיל את המשכורת וללכת הביתה עם משכורת של 5,000 ו-6,000 שקלים בחודש.

משתתפת: לי ברור לחלוטין שבמקום הזה עם האנשים שישנם פה, שקודם כל מקשיבים לך, והם לא מתייחסים אליך כמו אל חתיכת נייר חסר ערך ולא רלוונטי, אלא הם מתייחסים אליך כאן בן-אדם, ליכולות שלך, לכישורים שלך.

משתתפת: אני יודעת שיש אנשים שאוהבים לשמוע אנשים מתלהמים, שאנשים אחרים משמיעים את מה שהם חושבים, אבל אני חושבת – במיוחד אם אתם חברי כנסת – שמן הראוי הוא שתשיבו גם לדעות שלא מתאימות לדעות שלכם.

יעקב ליצמן: אני מודה לגברתי.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

שי: אני עובד כ-25 שנה בענף הארחה בבתי המלון ובאכסניות נוער.

שי: אני לא מכיר אף אחד מ"אמין", חוץ מגיורא ולימור.

שי: אני עובד בבית הארחה ואנחנו מחזיקים כ-14 עובדים, מתוכם קצת יותר מ-60 אחוזים עובדים שהגיעו מ"אמין".

שי: אתם אולי תמשיכו היום ומחר לדון בתקציבים, אבל אני באתי לומר שורה אחת בלבד: זו מלחמה על כל אדם ואדם.

שי: אנחנו משקיעים בילדים, בנוער, בחיילים ונותנים להם מענקים, אבל אלה שיושבים בבית שבע או שמונה שנים ולא באים לעבודה, אלה לא פחות העתיד שלנו.

שי: כשילד קטן קם בבוקר ורואה את אימא שלו לא הולכת לעבודה אלא מעשנת סיגריות בקצב, הוא יוצא לבית הסוהר עם סנדביץ או בלי סנדביץ, אבל הוא יוצא בראש אחר.

שי: זו מלחמה קשה על כל אחד מהם.

שי: צריך להחזיר אותם לעבוד וצריך לשנות את כיוון המחשבה שלהם כדי להביא אותם.

יעקב ליצמן: את ההעברה התקציבית אנחנו נעשה בכנסת בעוד שעה.

יעקב ליצמן: אני מודה לכם.

יעקב ליצמן: אנחנו נצא לסיור במקום.