ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 67, 2007-01-29 10:45

מיכאל נודלמן: אנחנו דנים על קשיים בקליטת עולים מדרום אמריקה.

מיכאל נודלמן: קיבלנו מכתב מהשלטון המקומי על כך שיש בעיות עם עולים מדרום אמריקה.

מיכאל נודלמן: היום יש ישיבה בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לדעת למה עוזבים את דרום אמריקה, איזה בעיות יש.

מיכאל נודלמן: בעיות יש לכל העולים.

מיכאל נודלמן: היו בעיות בעלייה מברית המועצות לשעבר, בעיות בעלייה מרומניה.

מיכאל נודלמן: בכל עלייה היו בעיות.

מיכאל נודלמן: אולי פה יש בעיות מסוימות.

מיכאל גניקר: אנחנו במרכז השלטון המקומי קיבלנו מספר פניות מרשויות מקומיות.

מיכאל גניקר: הפניות מצביעות על בעייתיות מיוחדת בתהליך קליטתם של עולים מדרום אמריקה.

מיכאל גניקר: נמצאים פה נציגים מנצרת עילית, מבית שאן, מרעננה ומכרמיאל.

מיכאל גניקר: הם נערכו לדיון.

מיכאל גניקר: כל אחד יציג את הבעיה מהזווית שלו.

ראובן ריבלין: באשדוד אין עולים?

מיכאל גניקר: יש.

ראובן ריבלין: במגדל העמק יש?

מיכאל גניקר: פחות.

מיכאל גניקר: הזמנתי אנשים שהצביעו על הבעיות, שהעלו את הנושאים.

ראובן ריבלין: בשנות ה90 הייתה עלייה ישירה.

ראובן ריבלין: הקליטה הזאת הייתה קליטה די מוצלחת.

רומן קיץ: אנחנו לא מדברים על אלה.

ראובן ריבלין: מה ההבדל בין שתי העליות?

רומן קיץ: נצרת עילית מונה כ- 52 אלף תושבים.

רומן קיץ: היא קלטה כ23 אלף עולים חדשים.

רומן קיץ: בשנת 1999, 2000 היה מצב כלכלי קשה בארגנטינה, הייתה התמוטטות כלכלית.

רומן קיץ: הסוכנות היהודית מחליטה להוציא משלחות על מנת להביא את היהודים מארגנטינה למדינת ישראל.

רומן קיץ: כמובן שרוצים לעודד אותם בתשלומים נוספים.

רומן קיץ: מ1 לינואר 2002 כל עולה חדש שהגיע מארגנטינה - הרחיבו לאחר מכן את המעגל גם למדינות אחרות- קיבל בנוסף לסל הקליטה תוספת של כ22,500 אלף דולר למשפחה בת 2 נפשות.

רומן קיץ: משפחה בת 4 נפשות מקבלת סל קליטה, מקבלת את המכס ומקבלת תשלום נוסף של עוד 22 וחצי אלף דולר.

רומן קיץ: זה יוצא כ-180 עד 200 אלף שקל.

רומן קיץ: הם מגיעים למדינת ישראל, נותנים להם את הכסף להתארגנות, לתעסוקה ולעוד דברים נוספים.

רומן קיץ: אין שום התחייבות מצידם כשהם עוזבים את הארץ.

רומן קיץ: עולה חדש שהגיע בעבר מברית המועצות או מכל מדינה אחרת היה מקבל סל קליטה.

רומן קיץ: אם בשנה הראשונה הוא היה רוצה לעזוב את הארץ, הוא היה מקבל חותמת משולשת בתוך הדרכון שלו כך שעד שהוא לא מסדיר באמצעות בנק איגוד אחריות או התחייבות הוא לא יכול לעזוב את הארץ.

רומן קיץ: כ49 משפחות עזבו מאלה שהגיעו לנצרת ב2002.

רומן קיץ: הם קיבלו את סל הקליטה, הם קיבלו את המענק הנוסף, לא הייתה שום התחייבות מצידם.

רומן קיץ: הם עזבו לדרום אמריקה.

רומן קיץ: כולנו יודעים שהמצב הכלכלי הולך ומשתפר בארגנטינה ובמקומות אחרים.

רומן קיץ: השאלה מה אנחנו יכולים לעשות כדי לעצור את התופעה הזאת של העזיבה.

רומן קיץ: היום כבר לא קיים המענק הנוסף.

רומן קיץ: אני מדבר גם על העולים האחרים שמגיעים למדינת ישראל על פי חוק השבות, מקבלים את מה שהם מקבלים, אבל בסופו של דבר – לא כולם – עוזבים.

ראובן ריבלין: יש לך אב טיפוס של הטענות שלהם מדוע הם עוזבים?

רומן קיץ: כן.

רומן קיץ: האוכלוסייה שהגיעה היא אוכלוסייה מבוגרת.

רומן קיץ: המקצועות שלהם לא מלוות בתעודות.

רומן קיץ: יש שם אקדמאי וחצי אקדמאי, מקצועות חופשיים, אנשי עסקים, עובדי בנקים, רואי חשבון.

רומן קיץ: הגיל הוא גיל ממוצע של 45, 50.

רומן קיץ: כאשר הם מגיעים למדינת ישראל מקומות עבודה לא ששים לקבל אותם.

רומן קיץ: הם לא מוצאים את עצמם.

רומן קיץ: אנחנו עושים את כל המאמצים על מנת לשלב אותם בתעסוקה.

רומן קיץ: לא תמיד הם מוכנים לקבל כל דבר ודבר.

רומן קיץ: הגעגועים לארגנטינה, לתרבות, למשפחה שנשארה שם זה גם דבר שמדבר בעד עצמו.

רומן קיץ: אנחנו מתמודדים עם קשיים לא רק בנצרת עילית.

רומן קיץ: אני כחבר בצוות במרכז השלטון המקומי העליתי את הנושא.

רומן קיץ: התופעה היא לא רק בנצרת עילית, אלא במקומות אחרים.

רומן קיץ: אני שואל מה אנחנו יכולים לעשות על מנת לעצור את התופעה ושעולי דרום אמריקה יישארו בארץ.

רומן קיץ: יש להם קשיים עם הילדים ועם בני הנוער.

רומן קיץ: הם רגילים לדברים אחרים, הם רגילים לחיים אחרים.

רומן קיץ: נכון שנצרת עילית קלטה כ90 אחוז מכלל העולים מחבר המדינות, אבל יש גם אחרים.

רומן קיץ: אנחנו משקיעים מאמצים רבים.

רומן קיץ: לקחנו רכזת קליטה בנושא של דרום אמריקה על מנת לתת גם את השפה, גם את הליווי וגם את הטיפול הפרטני, אבל זה לא עוזר.

רומן קיץ: הם מתוסכלים כי הם לא מסוגלים להשתלב.

רומן קיץ: הם היו שם מנהלי בנקים, רואי חשבון.

רומן קיץ: פה הם צריכים להשתלב בתעשייה שלא מוכנה לקלוט אותם.

רומן קיץ: הם לא משתלבים בחברה, בתעסוקה, בתרבות הישראלית.

רומן קיץ: זאת בעיה מאוד קשה.

רומן קיץ: משנת 2000 עד 2004 קלטנו כ-300 משפחות, כש49 מתוכן עזבו.

רומן קיץ: זה דבר שמדבר בעד עצמו.

ראובן ריבלין: 13%.

רומן קיץ: צריך לחשוב איך אנחנו יכולים לשפר בתחום תעסוקה, בתחום העבודה ובשילובם בחברה הישראלית.

רומן קיץ: זאת הבעיה שלנו .

מיכאל נודלמן: 87% נשארו פה.

רומן קיץ: לגבי אלה שקיבלו את המענק הנוסף האחוז הוא לא 13 אלא מתקרב ל40.

רומן קיץ: אני מדבר על שנת 2002.

חנוך צמיר: מי שמוסמך לתת נתונים ברמה הארצית זה נציגי המשרד.

חנוך צמיר: באנו עם כל הנתונים.

רומן קיץ: חנוך, אני מדבר על 2002, על אלה שקיבלו את המענק הנוסף.

רומן קיץ: אין לנו נתונים לגבי אלה שהגיעו בשנת 1990 ו1999.

ציפי דולפין: אני עולה חדשה ותיקה מארגנטינה.

ציפי דולפין: כאשר הגעתי ארצה הקליטה שלי הייתה יוצאת מן הכלל.

ציפי דולפין: לרעננה הגיעו ב5 השנים האחרונות 3200 עולים.

ציפי דולפין: אלף ומשהו מהם הם מדרום אמריקה.

ציפי דולפין: חלק גדול מהעולים מדרום אמריקה משתלבים יוצא מהכלל.

ציפי דולפין: מה הקושי?

ציפי דולפין: הקושי העיקרי זה תעסוקה.

ציפי דולפין: אני אתן דוגמה לאיזו תעסוקה.

ציפי דולפין: כיוון שאני רופאה יותר קל לי לעזור בשטח של הרופאים.

ציפי דולפין: יש תוכנית שמביאים רופאים צעירים לצבא.

ציפי דולפין: הם באים, עושים את המבחן ומתגייסים לצה"ל.

ציפי דולפין: הם מסיימים את השירות הצבאי.

ציפי דולפין: יש כאלה שחותמים קבע אחרי זה.

ציפי דולפין: כאשר הם רוצים לצאת מהצבא ולעשות התמחות הם מגיעים למחלקות.

ציפי דולפין: תקנים ברפואה זה מאוד קשה.

ציפי דולפין: כאשר יש תקנים מעדיפים לקחת בוגר הארץ על פני כל בוגר אחר.

ציפי דולפין: יש קבוצה של חבר'ה בני 32 שסיימו צבא.

ציפי דולפין: חלק עשו צבא קרבי.

ציפי דולפין: אנחנו נמצאים בבעיה שהם רוצים לעשות התמחות ואין מקומות שיכולים לממן להם את ההתמחות.

ציפי דולפין: יש קבוצה של רופאים צבאיים שהעברית שלהם היא עברית של צבא, אבל עדיין יש להם את התדמית שהם עולים חדשים.

ציפי דולפין: זאת בעיה חמורה.

ציפי דולפין: כמובן שיש בעיות גם במקצועות החופשיים.

ציפי דולפין: מוכרחים לחשוב מה אומרים לאדם כאשר הוא עומד לעלות לארץ.

ציפי דולפין: לעולה שהוא רופא מעל גיל 45 אין סיכוי לעבור את הבחינה ולהיות רופא בארץ.

ציפי דולפין: יש קבוצה של רופאים ברעננה שמנקים בתים.

ציפי דולפין: הם מתוסכלים.

ציפי דולפין: הם עושים לנו שם נוראי, כי פשוט הם לא מסוגלים לעבור את מבחן הרישוי.

ציפי דולפין: בניקוי בתים מרוויחים 6000 שקל.

ציפי דולפין: בתקופה של הקורס יכולנו לעזור להם ב2000 שקל לחודש.

ציפי דולפין: יש כאלה שלא יכלו לוותר על זה.

ציפי דולפין: היו רק 12 שיכלו לעשות את הקורס בשביל שיהיה להם צ'אנס להיות רופאים בארץ.

ציפי דולפין: אחת הסכימה ללכת לתוכנית הזאת.

ציפי דולפין: כל האנשים שמתעסקים בקליטת עלייה עזרו בדבר הזה.

ציפי דולפין: בחוץ לארץ צריך לספר להם את האמת.

ציפי דולפין: האמת היא שרופא או כל מקצוע חופשי אחר בגיל מסוים בארץ לא יכול לעבוד במקצוע.

ציפי דולפין: לעשות עלייה צריך לעשות כאשר צעירים ויפים על מנת להסתדר ולהיות תושבי הארץ.

ציפי דולפין: בעיה שנייה זה המעבר של משפחה עם ילדים לארץ.

ציפי דולפין: התרבות היא שונה, הגבולות שיש לילדים בחו"ל שונה.

ציפי דולפין: אני גם רופאת ילדים בקהילה.

ציפי דולפין: חלק גדול מהילדים מקבלים ריטלין.

ציפי דולפין: הם מקבלים ריטלין כי הם מפריעים בכיתה.

ציפי דולפין: הם מפריעים בכיתה כי הם לא מבינים, כי להורים יש בעיות כלכליות בבית.

ציפי דולפין: זה חלק תרבותי, זה חלק של איך הם הורים שם ואיך הם הורים פה, זה איך אנחנו עוזרים למשפחה כמשפחה להסתדר בארץ.

ציפי דולפין: ילדי משפחה אחת שהגיעה לארץ היו ילדי פרח.

ציפי דולפין: אחד הסתבך בפלילים ובמאמצים מאוד גדולים היינו צריכים לשים אותו במוסד, השנייה הייתה ספורטאית נהדרת והיא גם כן נמצאת בדרך, ואת השלישית הפנינו לטיפול פסיכולוגי.

ציפי דולפין: זו לא בעיה של הארץ, זאת בעיה של משפחות ששם איך שהוא שרדו במסגרת הזאת, אבל פה בארץ כאשר מערכת החינוך דורשת יותר, כאשר הגבולות יותר ברורים, הן אינן יודעות איך לתפקד.

ציפי דולפין: התנועה הקונסרבטיבית עושה מאמץ נהדר בקליטת העולים האלה.

ציפי דולפין: העולים האלה מסתדרים.

ציפי דולפין: השבוע הם הוציאו לאיזה שהוא מקום את ההורים עם הילדים בשביל לתת תמיכה להורים, ללמד אותם או לעזור להם להיות הורים.

ציפי דולפין: לכל הדברים האלה צריך עוד קצת תמיכה כספית, כי מה שאנחנו מקבלים ברעננה בשביל זה הוא רק 34 אלף שקל.

ציפי דולפין: זה התקציב שאני מקבלת בשביל לעזור לכל הפעילויות האלו.

ציפי דולפין: יש גם בעיות עם כל זה שמשרד החינוך נותן כסף לעולים.

ציפי דולפין: במערכת החינוך הכסף הזה נכנס לפול של שעות של מורים.

ציפי דולפין: זאת בעיה מאוד קשה.

ציפי דולפין: כאשר אני באה לגזבר ואני אומרת שאני רוצה שתהיה כיתה בבית ספר מסוים שאפשר לעשות גם אולפן וגם מעבר לזה, אז אומרים לי: "משרד החינוך נותן כסף".

ציפי דולפין: הכסף נשאר לכל השעות הנוספות, כשכל מנהל בית ספר מחלק את הכסף.

ציפי דולפין: הכסף לא ייעודי לעלייה.

ציפי דולפין: אני לא מוציאה גרוש מ34 אלף השקלים לשום דבר אחר פרט לעלייה.

ציפי דולפין: כאשר הכסף נכנס למערכות - עם כל הרצון לקלוט את העולים - הוא הולך לכל יתר הדברים.

ראובן ריבלין: קראתי את כל החומר שקשור לעלייה מדרום אמריקה.

ראובן ריבלין: מדרום אמריקה העלייה מפוצלת.

ראובן ריבלין: הייתה תקופה שעלו מתוך ציונות, מתוך הגשמה ומתוך רצון לבוא ולהקריב את הפרט למען המדינה.

ראובן ריבלין: זאת תקופה שעברה.

ראובן ריבלין: תקופה שנייה הייתה תקופה שבה ניסינו לומר שבמדינת ישראל חיים טוב.

ראובן ריבלין: עשו אתה הקליטה הישירה.

ראובן ריבלין: אני זוכר את הקליטה במגדל העמק בשנת 89.

ראובן ריבלין: הייתי אצל שאול עמור שהיה ראש עיר.

ראובן ריבלין: יצרו את המערכת הניסיונית של קליטה ישירה.

ראובן ריבלין: הקליטה הישירה נעשתה באמצעות הסוכנות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן הייתה תקופה קשה ביותר שבה הייתה סכנה קיומית, בעיקר בארגנטינה.

ראובן ריבלין: אי אפשר היה לעשות איזו שהיא סלקציה.

ראובן ריבלין: התפקיד של הסוכנות הוא להסביר לכל אדם שרוצה לעלות מרצון שהמצב בארץ הוא מצב לא נוח לגבי אנשים שגילם עבר.

ראובן ריבלין: כל הקליטות שקלטנו מאז 48 או 46 היו קליטות לא קלות.

ראובן ריבלין: אנשים היו במעברות.

ראובן ריבלין: הם לא קיבלו 180 אלף או 200 אלף.

ראובן ריבלין: הייתה בעיה קשה מאוד של ניכור גדול בין ההורים לילדים.

ראובן ריבלין: ההורים היו אבודים.

ראובן ריבלין: ההורים למדו עברית מהילדים.

ראובן ריבלין: הילדים נקלטו באופן ישיר בבתי הספר ובחברה.

ראובן ריבלין: צריך להבין שהדבר הזה לא קיים היום.

ראובן ריבלין: משרד הקליטה הוא משרד שצריך להבין שהוא צריך לרכז מאמצים ותקציבים ששייכים למשרדים רבים לצורך קליטה וטיפול נקודתי בעולים האלה.

ראובן ריבלין: הפיצול של התקציבים כפי שאני רואה את זה בוועדת המשנה הוא דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

ראובן ריבלין: השאלה היא אם יכולה הממשלה באמצעות משרד הקליטה לייחד את כל הסכומים שניתנים בפועל למקומות מסוימים שבהם יש קליטה יותר מוגברת של אותם אנשים מכל דרום אמריקה.

ראובן ריבלין: אי אפשר להגיד שהמנטליות הברזילאית היא כמו המנטליות הארגנטינאית.

גלדיס ברזובסקי: אבל המצב הכלכלי הוא אותו מצב.

גלדיס ברזובסקי: אי אפשר לתת לארגנטינאי ולא לתת לברזילאי.

ראובן ריבלין: אי אפשר לומר שאלה ממקסיקו הם אותו דבר כמו אלה מארגנטינה או מברזיל.

ראובן ריבלין: לכל אחד יש את הבעיות שלו.

ראובן ריבלין: האנשים שבאים לארץ הם במצב סוציו אקונומי כמעט אותו דבר.

ראובן ריבלין: הסוכנות והמדינה משחקים בערבוביה.

ראובן ריבלין: בסוכנות יש רצון לבוא ולומר שהם הביאו יותר עולים.

ראובן ריבלין: אל תביאו עולים שיכולים להיות אחר כך מכה לציונות, משום שהתוצאה שבה יוצאת דיבתה של המדינה רעה יותר גרועה מכל הרצון לעלות.

ראובן ריבלין: את זה צריך להסביר לאנשי הסוכנות.

ראובן ריבלין: אנחנו לא עוסקים בסטטיסטיקה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא רוצים להראות כל שנה מי הביא הכי הרבה עולים.

ראובן ריבלין: צריך להביא עולים שמבינים את כל הקשיים, שמבינים שיש בארץ סיכוי לילדים שלהם, לנכדים שלהם להיות פה ולחיות פה.

ראובן ריבלין: הכוונה והתקווה היא שההורים שיסבלו יצליחו להביא את הילדים לידי מצב שבו הם יוכלו לחיות פה.

ראובן ריבלין: כל פעילות כזאת צריכה להיות מתוגברת.

אמליה הביטלמן: תחשוב על העלייה מתימן.

אמליה הביטלמן: גם להם היה קשה לקלוט בארץ תרבות אחרת.

אמליה הביטלמן: היום הם ישראלים לכל דבר.

ראובן ריבלין: כאשר באו הילדים מתימן הם גרו אצלנו בבית.

ראובן ריבלין: משפחות ותיקות קלטו ילדים.

ראובן ריבלין: איתי למדו שני ילדים שנהפכו לראשי ערים.

ראובן ריבלין: אחד היה לימים ראש עיריית מצפה רמון, והשני היה ראש עיריית גדרה.

ראובן ריבלין: שניהם היו כמו האחים שלי.

ראובן ריבלין: הם לא בא ואמרו שאין להם את זה, שאין להם את זה, כי הם הגיעו לפה כמו אותם יהודי אתיופיה, כמו יהודי ברית המועצות שהגיעו בהמוניהם מתוך מצוקה.

ראובן ריבלין: לא תמיד עולים לארץ מתוך ציונות.

ראובן ריבלין: יש פעמים שאומרים בארגנטינה לאדם או במוסקבה שבארץ גן עדן.

ראובן ריבלין: אסור להבטיח הבטחות שאי אפשר לקיים אותן.

ראובן ריבלין: צריך לתמוך במוסדות כמו שלכם כדי שיוכלו לתת מענה לדבר שהמדינה לא יכולה לתת אותו.

אמליה הביטלמן: אני חושבת שהסוכנות היהודית עושה עבודה נהדרת.

ראובן ריבלין: הסוכנות היהודית עושה עבודה נהדרת.

ראובן ריבלין: היא צריכה לחנך את כל הילדים היהודים בכל העולם.

ראובן ריבלין: אני חושב שהסוכנות היהודית יכולה גם לעזור בעלייה לארץ, רק היא צריכה לומר את האמת, לא לפתות.

ראובן ריבלין: צריך להגיד בברזיל שיש 13% אבטלה בנצרת עילית או אפילו יותר מזה ושהרבה אנשים נפלטים מהעבודה בגילאים כאלה.

ראובן ריבלין: הטיפול צריך להיות טיפול מאוד אחראי בעלייה שמביאה לירידה.

ראובן ריבלין: הירידה היא לא ירידה נוראית.

ראובן ריבלין: אומנם היא פי שתיים מברית המועצות, אבל זה טבעי כי לברזיל אתה יודע שאתה יכול לחזור ושיהיה לך טוב.

ראובן ריבלין: אגב, היום יש גם אנשים שחוזרים לברית המועצות.

רינה גרינברג: הירידה של עולים מדרום אמריקה שהגיעו לכרמיאל הייתה בשנת 1990-1995 16%, ב1995-2000 11%.

רינה גרינברג: אני רוצה לציין את העבודה הטובה שנעשתה מ2004 עד היום.

רינה גרינברג: זה טיפול פרטני של משרד הקליטה ושלנו.

רינה גרינברג: זה אותו פרוייקטור שמלווה פרטנית.

רינה גרינברג: יש לנו קשיים.

רינה גרינברג: המלחמה עשתה נזק בלתי רגיל לצפון.

רינה גרינברג: היו עולים מדרום אמריקה שחזרו, היו כאלה שעברו לאשדוד.

רינה גרינברג: אנחנו בכרמיאל מאוד מעונינים בעולים מדרום אמריקה.

רינה גרינברג: אנחנו קלטנו 20 אלף עולים, כשרובם מחבר העמים.

רינה גרינברג: יש לנו ניסיון מאוד טוב מ80-82 כשראש העיר הקודם נסע לדרום אמריקה והביא עולים.

רינה גרינברג: 450 משפחות נקלטו מאוד טוב בכרמיאל.

רינה גרינברג: אני מסכימה שההרכב היום שונה ממה שהיה ב82.

רינה גרינברג: יש לנו בעיות תעסוקה.

יוסי ביילין: הוא שונה גם מבחינת גיל?

רינה גרינברג: אחרי גיל 45 קשה למצוא עבודה.

רינה גרינברג: חלק מהאנשים שהגיעו אז היו בקיבוצים וחזרו אלינו.

רינה גרינברג: האנשים האלה מגיעים בלי שפה.

רינה גרינברג: ברגע שיש פסיכיאטר, פסיכולוג ורופא בלי שפה מאוד קשה להכניס אותם.

רינה גרינברג: עולה מחבר העמים שעבד בכור האטומי ברוסיה היה מוכן לטאטא פה רחובות.

רינה גרינברג: עולה חדש מדרום אמריקה לא מוכן לעשות את זה.

רינה גרינברג: נושא של עסקים קטנים.

רינה גרינברג: עולה חדש ממקסיקו או מברזיל שיש לו טיפת ניסיון פונה לעסקים פרטיים.

רינה גרינברג: לקחנו פרוייקטור לעלייה מחבר העמים.

רינה גרינברג: אנחנו צריכים לקחת איזה פרוייקטור לאלה שהולכים לעסקים פרטיים, כי הם לוקחים הלוואות ומסתבכים.

מיכאל נודלמן: הם לא יודעים את החוקים של ישראל.

רינה גרינברג: צריך לתת לו ליווי יותר אישי.

רינה גרינברג: יש שיפור מ2004 עד היום.

רינה גרינברג: אני תמיד קינאתי ברעננה, כי העולים שהגיעו לכרמיאל היו קצת בכרמיאל ומיד עברו לרעננה.

רינה גרינברג: כשהעולים האלה בזמן המלחמה חזרו אלינו חזרה רציתי לעשות להם מסיבה.

רינה גרינברג: כל הזמן דאגתי לרעננה.

רינה גרינברג: ה20 אלף דולר שקיבלו העולים ב2002 קלקלו את האנשים.

רינה גרינברג: אני חושבת שאנחנו צריכים להגיד לעולים שיש להם זכויות אבל גם חובות.

רינה גרינברג: הדבר הזה צריך להיאמר.

רינה גרינברג: אני רואה את הדבר הזה גם בעסקים קטנים.

רינה גרינברג: ברגע שהם מסתבכים הם עוזבים את הארץ.

רינה גרינברג: עם אלה שהגיעו עכשיו אנחנו מאוד מעורבים, אבל עם זה שהגיע ב1999 או ב1999 ו2001 ומחליט לעשות עסקים אנחנו לא מצליחים.

רינה גרינברג: רציתי להקים ועדה משותפת בין השלטון המקומי, הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה כדי לחשוב יחד איך אנחנו משפרים את הקליטה של העולים מדרום אמריקה.

רינה גרינברג: אי אפשר להציע להם היום את מה שאנחנו מציעים לעולים מחבר העמים.

רינה גרינברג: עולה מחבר העמים שמגיע ולא יודע את השפה הולך לטאטא רחובות.

רינה גרינברג: עולה מדרום אמריקה לא רוצה לטאטא רחובות.

רינה גרינברג: אני אפילו לא מעיזה להציע לו דבר כזה.

רינה גרינברג: זה לא בא בחשבון.

רינה גרינברג: כשהאתיופים הגיעו לארץ היינו נותנים להם בגדים יד שנייה.

רינה גרינברג: העולים מדרום אמריקה לא לוקחים יד שנייה, רק דברים חדשים.

רינה גרינברג: כל אחד עם המנטליות, עם תפישת העולם שלו.

רינה גרינברג: זאת עלייה שאנחנו מאוד צריכים אותה.

רינה גרינברג: זאת עלייה מאוד יקרה.

רינה גרינברג: אנחנו כאן לא כדי למתוח ביקורות על מישהו.

רינה גרינברג: אנחנו כאן ביחד איתך, כבוד היושב-ראש, ועם חברי הכנסת כדי לחשוב איך אנחנו מתגברים על הבעיה.

רינה גרינברג: לא ייתכן שנקלוט את האנשים, נשקיע את הנשמה, נרצה אותם כאן והם יעזבו.

רינה גרינברג: צעירים שעלו בשנת 2000, 2001 עזבו.

רינה גרינברג: אולי הם עברו לעיר אחרת.

רינה גרינברג: האינפורמציה בידי היא שהם חזרו חזרה לדרום אמריקה.

רינה גרינברג: חבל.

מיכאל נודלמן: בכל עלייה יש קושי.

מיכאל נודלמן: הגברת דיברה על ילדים שמתדרדרים לפשע.

מיכאל נודלמן: אותו דבר אצל יוצאי ברית המועצות.

מיכאל נודלמן: יש קושי בשפה .

מיכאל נודלמן: אולי עולים מרוסיה לא כל כך ממהרים לעסק פרטי, הם יותר רוצים להיכנס לעסק אחרי שהם לומדים טוב.

מיכאל נודלמן: הם יותר זהירים.

מיכאל נודלמן: אני לא רואה את הקושי המיוחד שיש עם עולים מארגנטינה.

מיכאל נודלמן: הקושי הוא שהם לא רוצים לטאטא רחובות?

רינה גרינברג: הבעיה היא השפה, הגיל, המנטליות השונה.

רינה גרינברג: נניח האדם היה מנהל חנות.

רינה גרינברג: כאן כשהוא מגיע הוא לפחות רוצה לעבוד בחנות, לא לנהל אותה.

רינה גרינברג: ברגע שהוא לא יודע את השפה הוא לא יכול להיכנס.

מיכאל נודלמן: קיימנו ישיבות רבות לגבי העניין של השפה.

מיכאל נודלמן: יש שיטה חדשה ללימוד השפה העברית.

מיכאל נודלמן: עד היום הלימודים לא היו ברמה טובה.

מיכאל נודלמן: שפה זה הדבר הראשון שצריך האדם.

רומן קיץ: רוב האנשים שעובדים בתעשייה הם בדרך כלל מחבר המדינות.

רומן קיץ: יש להם את השפה.

רומן קיץ: אותו מנהל עבודה, אותו מנהל משמרת דוברים את השפה הרוסית ולכן יותר קל להם להשתלב באותו מקום עבודה.

רומן קיץ: האדם מדרום אמריקה לא יחזיק שם מעמד כי הוא לא מתקשר עם העובדים, הוא לא מתקשר עם הממונים.

רומן קיץ: הוא מוצא את עצמו בחוץ.

רומן קיץ: יש כאן בעיה מאוד רצינית.

מיכאל נודלמן: את הקבוצות האלו צריך ללמד את השפה כמו שצריך.

רומן קיץ: אנחנו משתדלים.

רומן קיץ: אנחנו פותחים כיתות לימוד במפעלים בשיתוף עם משרד הקליטה והסוכנות היהודית, אבל לא תמיד זה עוזר.

רעיה בלניק: בית שאן לא קלטה כמויות של אנשים.

רעיה בלניק: קלטנו אנשים מכל דרום אמריקה, שזה פרגוואי, אורגוואי, ברזיל.

רעיה בלניק: ב2002,2003 היה פרוייקט בבית שאן משותף למשרד הקליטה, לסוכנות היהודית, לעירית בית שאן ולחברת עמידר, שנקרא פרוייקט עלייה 2000.

רעיה בלניק: במסגרת הפרויקט עלו לבית שאן 40 משפחות.

רעיה בלניק: בנוסף לזה הגיעו עוד 15 משפחות שהם לא במסגרת הפרויקט.

רעיה בלניק: הם שמעו על זה שבבית שאן אפשר לקבל דיור ציבורי.

רעיה בלניק: כל העולים קיבלו דיור ציבורי.

ציפי דולפין: כמה קיבלו דיור ציבורי?

רעיה בלניק: 55 משפחות קיבלו דיור ציבורי מעמידר.

רעיה בלניק: כל הדירות היו משופצות, נקיות, עם חיבור לחשמל, למים ולגז.

רעיה בלניק: שותף נוסף לכל הפרויקט הזה הייתה קהילת קליבלנד.

רעיה בלניק: קהילת קליבלנד נתנה 1500 דולר לכל משפחה שהגיעה לבית שאן על מנת שתרכוש ציוד בסיסי וריהוט בסיסי.

רעיה בלניק: המשפחה הייתה מגיעה משדה התעופה ישירות לכתובת.

רעיה בלניק: היו מקבלים את פניהם בדירה נקייה ומשופצת, עם מקרר, עם מאווררים ועם עוגות.

ציפי דולפין: מה הגילאים של המשפחות?

רעיה בלניק: משפחות שהגיעו במסגרת הפרוייקט אלו משפחות צעירות עד גיל 45.

רעיה בלניק: משפחות שהגיעו ללא פרוייקט הן כל מיני משפחות בכל מיני גילאים.

רעיה בלניק: אחוז האבטלה בבית שאן היה גבוה מאוד.

רעיה בלניק: לעומת רעננה וכרמיאל בבית שאן מוכנים ללכת למפעלים.

רעיה בלניק: ב80% מהמשפחות בן זוג אחד עובד.

רעיה בלניק: ב40% מהמשפחות שני בני הזוג עובדים.

רעיה בלניק: בבית שאן יש בעיה אחרת.

רעיה בלניק: אני לא מכירה איך זה עובד בכל הארץ.

רעיה בלניק: הקהילה אצלנו מאוד מפולגת, לא מאוחדת, הם לא מדברים אחד עם השני.

רעיה בלניק: יש קבוצה אחת שהם כאילו מצליחנים שעובדים ויש להם רכב.

רעיה בלניק: אלה לא מדברים עם אלה שהם נתמכי רווחה או שהם משפחות חד הוריות.

רעיה בלניק: אי אפשר להושיב אותם בשולחן יחד.

רעיה בלניק: אי אפשר לעשות שום פעילות ביחד.

רעיה בלניק: אם אחד מגיע אז השני לא מגיע.

רעיה בלניק: אם אנחנו רוצים לעשות משהו לכלל האוכלוסייה אין שום סיכוי.

רעיה בלניק: אצלנו בבית-שאן אין עולים מדרום אמריקה מהעליות הקודמות.

רעיה בלניק: אנחנו מכירים רק את העלייה החדשה הזאת.

רעיה בלניק: יש לנו בעיות עם הילדים.

רעיה בלניק: הבעיות נובעות מזה שההורים עסוקים יותר בפרנסתם.

רעיה בלניק: כל המעמד שלהם רעוע יותר.

רעיה בלניק: הם לא שמים לב לילדים.

רעיה בלניק: הילדים בזמן הפנוי, בגלל קושי בשפה, בגלל שמשרד החינוך לא מקציב מספיק תקנים וכיתות אולפן, לא מוכנים לשבת בכיתה כי לא מעניין אותם, הם לא מבינים על מה מדובר.

רעיה בלניק: הם הגיעו מרמה מסוימת.

רעיה בלניק: הם הגיעו לבית שאן או לכל מקום אחר בארץ.

רעיה בלניק: הם לא מבינים על מה מדברים איתם, למה הם צריכים לשבת.

רעיה בלניק: יש נשירה סמויה כמו בכל הארץ וכמו בכל העליות, אבל בגלל שאצלנו הם כל כך חדשים אנחנו לא רוצים לחזור על הטעויות שנעשו עם העליות האחרות.

רעיה בלניק: בואו עכשיו נעשה משהו לפני שיהיה 13 שנה ואז נצטרך 18 מיליון או 200 מיליון לעזור לעלייה הזאת.

רעיה בלניק: היום אחרי 5 שנים אנחנו יכולים לתפוס את זה.

רעיה בלניק: יש לנו ילדים שנקלטו מצוין במסגרות פנימתיות ועירוניות, אבל יש לנו ילדים שהסתבכו בסמים, באלכוהול והיום בגיל 17 במקום לשבת בי"ב הם עושים עבודות שירות.

רעיה בלניק: אחת הסיבות שהעולים עוזבים את הארץ זה בגלל הילדים.

רעיה בלניק: יש לי כמה משפחות שעזבו את בית שאן בגלל שהילדים לא הסתדרו בבית ספר.

רעיה בלניק: הם לוקחים את כל המטלטלין ונוסעים לארגנטינה כי שם הם יכולים להסתדר יותר טוב.

רעיה בלניק: יש גם בעיות בגיוס.

רעיה בלניק: המשרד לא כל כך הולך לקראת עולי ארגנטינה.

רעיה בלניק: אני נתקלתי בכמה בעיות בלשכת הגיוס שלא הולכים לקראת הילדים מארגנטינה.

רעיה בלניק: אין להם הסבר.

יוסי ביילין: מה זה אומר?

רעיה בלניק: כשהילדים מבקשים שירות לאומי המשרד מוכן לתת להם את השנתיים אבל לא בתקופת הצבא.

רעיה בלניק: לשכת הגיוס מבקשת מהם להצהיר שהם דתיים כאשר לא דתיים.

רעיה בלניק: על עולה חדש צריך להסתכל בזווית אחרת.

רינה גרינברג: יש זכויות אבל גם חובות.

רינה גרינברג: עולה חדש מקבל כל כך הרבה.

רעיה בלניק: הילדים מוכנים לתת שירות לאומי ולא צבא.

אמליה הביטלמן: לצבא אין מוניטין בקרב הילדים שמגיעים.

רעיה בלניק: לפי המנטליות שלהם זה נתפס אחרת.

רעיה בלניק: למה לא להתחשב?

רעיה בלניק: אני רק זורקת רעיונות, אני רק נותנת סקירה, אני חס ושלום לא הולכת לבנות את החוקים של המדינה.

רעיה בלניק: אני רק מנסה להבהיר את הבעיות שבגללן אנחנו יושבים פה במעמד הזה.

מיכאל נודלמן: זה לא עניין של מנטליות השירות בצבא.

מיכאל נודלמן: כל מקרה ומקרה לגופו.

רומן קיץ: זו זכות גדולה מאוד של כל אחד מאיתנו לשרת בצבא.

מיכאל נודלמן: זה לא שייך למנטליות.

רעיה בלניק: רוב המשפחות שמגיעות לבית שאן הן ממעמד סוציו אקונומי די נמוך, לא גבוה.

רעיה בלניק: הם הגיעו עם בעיות כאלו ואחרות שהחריפו בזמן העלייה.

רעיה בלניק: כ20 משפחות מעולי דרום אמריקה מטופלות בלשכת הרווחה.

רעיה בלניק: הבעיה העיקרית זה השפה.

רעיה בלניק: יש כאלה שבאו לארץ ומוכנים ללמוד את השפה ומוכנים להתגבר על כל מיני קשיים, אבל יש כאלה שלא מוכנים, שרוצים רק לקבל.

רעיה בלניק: הם לא רוצים לתת שום חובות.

רעיה בלניק: הם לא רוצים להחזיר שום חובות.

רעיה בלניק: נכון ל31 לדצמבר 2006 עזבו את הארץ מכל אלה שהגיעו לבית שאן 12 משפחות.

רעיה בלניק: עברו למקומות שונים בארץ 9 משפחות.

רינה גרינברג: הם לא היו באים לבית שאן אם לא היו נותנים להם דיור ציבורי.

רינה גרינברג: כאשר הם באים לכרמיאל או לנצרת עילית הם רוצים דיור ציבורי, אבל אין.

מאיר לב: הרבה עולים שהגיעו בתקופה ההיא לא חשבו בכלל לעלות.

מאיר לב: לא היה להם מה לאכול, לא היה להם חשמל, לא היה להם במה לקנות תרופות.

מאיר לב: הם הגיעו לארץ עם מה שהם היו לבושים.

מאיר לב: ככה הם באו לארץ.

משה הראל: קראו להם העניים החדשים.

מאיר לב: ישבתי עם סלי מרידור באחת הקהילות העשירות בארגנטינה.

מאיר לב: אמרתי לו שיראה איך האנשים לבושים.

מאיר לב: כולם היו עם הראש למטה, לבושים בחליפות כי זה מה שהיה להם בבית.

מאיר לב: הם לבשו את החליפות ובאו לקחת לחם מהקהילה.

מאיר לב: הם לא חשבו על לעלות לישראל, הם חשבו על כך שהם צריכים לאכול, שהם צריכים לתת לילדים שלהם לאכול.

מאיר לב: בישראל נתנו להם את ההזדמנות.

מאיר לב: יש הרבה שהיו כמה חודשים באוויר, שלא הבינו מה קורה.

מאיר לב: אמרנו שאסור לתת את הכסף כמו שנתנו.

מאיר לב: האנשים האלה הולכים לסופרמרקט ומבזבזים את הכסף.

מאיר לב: התשובה הייתה שהכסף מגיע מאמריקה, שזאת מדינה חופשית ושמי שמגיע לישראל זכותו לעזוב מתי שהוא רוצה.

מאיר לב: אי אפשר לחייב אותו ולא יכולים להוציא לו את הדרכון.

מאיר לב: פעם היו לוקחים לנו את הדרכונים.

רומן קיץ: בשביל לקבל את הכסף אתה צריך להיות מחויב למשהו.

מאיר לב: אני הצעתי שהכסף יינתן בתשלומים.

מאיר לב: אני הכרתי אנשים שקיבלו את הכסף, שמו אותו בבנק ולא נגעו בו.

מאיר לב: הם עבדו קשה, ניקו רחובות ובתים ואת הכסף ששמרו בבנק הם לקחו לארגנטינה.

מאיר לב: עם הכסף הזה הם קנו דירה בארגנטינה.

רינה גרינברג: הם פתחו עסקים, לקחו הלוואות ואת הכסף לקחו לארגנטינה.

מאיר לב: זאת הייתה טעות.

מאיר לב: יש אחוז מאוד גדול שכן נקלטים.

מאיר לב: ממדינות עשירות כמו ונצואלה הגיעו צעירים שבאו על מנת להתגייס לצבא.

מאיר לב: היו אומרים להם שהם משוגעים, שיבואו לארץ ויתחילו ללמוד.

מאיר לב: אמרו להם שהצבא זה לא שאתה נרשם וכשלא מתאים לך אתה עוזב.

מאיר לב: יש כאלה שלא מוכנים ללכת לצבא, או מוכנים לתת שירות במשהו אחר.

מאיר לב: זה אישי.

מאיר לב: לא יכולים להגיד שכל הקהילה לא רוצה לשרת.

מאיר לב: יש בעיה מאוד רצינית שצריכים לטפל בה.

מאיר לב: לא יכול להיות שמביאים רופאים, עורכי דין שלא יכולים לעבוד.

מאיר לב: יש חברה שמוכנה לקחת צעירים עולים על מנת לעבוד.

מאיר לב: אני איש עצמאי בעל כמה עסקים בירושלים.

מאיר לב: בכמעט כולם יש עולים מדרום אמריקה.

מאיר לב: מישהו אחר לא רוצה להעסיק עולים.

מאיר לב: הוא רוצה בחור שהשתחרר מהצבא, שיודע את המנטליות, שיודע עברית, שיודע לעבוד.

מאיר לב: יש חברות שמוכנות לקחת עולים.

מאיר לב: עושים קשיים בדרך.

מאיר לב: לא כולם מקבלים.

מאיר לב: הפרוצדורה ארוכה.

מאיר לב: יש חברה בשם קופי עלית שעובדת בכל הארץ.

מאיר לב: אמרתי שהם יכולים להעסיק עולים בכל הארץ.

מאיר לב: הם אמרו שהם ניסו אבל כיוון שכל כך קשה לקבל עזרה הם מעדיפים לקבל אנשים שמבינים את המנטליות, שיודעים לדבר.

ציפי דולפין: זה בשביל משכורת מינימום.

מאיר לב: לרופאים זה אסון.

מיכאל נודלמן: 33% מכלל המועסקים במשרד הבריאות הם עולים.

מאיר לב: אומרים לרופא שמגיע וניגש למבחנים שהוא לא עבר כי הוא קיבל 59 נקודות במקום 60 נקודות שצריך כדי לעבור.

ציפי דולפין: אני לא מסכימה איתך.

ציפי דולפין: מה שצריך לעשות צריך לעשות.

ציפי דולפין: יש בעיות קשות שבארגנטינה מבחינת רפואה הם יכולים לסיים כל בית ספר לרפואה בלי לעבור מבחן אחד.

ציפי דולפין: על מבחן הרישוי אנחנו לא יכולים להתפשר.

ציפי דולפין: יכול להיות שאת מבחן הרישוי צריך לעשות שם, כשאם הם לא עוברים את המבחן שם אז אין להם מקום לעבוד ברפואה פה בארץ.

מאיר לב: אני אביא דוגמה של משפחה שהגיע מקובה לפני שנתיים.

מאיר לב: הבת שהיא רופאת שיניים ראתה שאין לה שום סיכוי פה אז היא נסעה לספרד וקיבלה עבודה.

מאיר לב: האמא, שהיא 20 שנה רופאת שיניים, השתתפה בכמה כנסים בינלאומיים, אבל היום היא בברצלונה מרוויחה 4500 יורו לחודש.

מיכאל נודלמן: יש בעיות לרופאים בספרד.

מאיר לב: עובדה שדרום אמריקאים מקבלים שם עבודה.

מאיר לב: כאן הרופאים הם כל כך טובים שדרום אמריקאים לא יכולים להתקבל.

מאיר לב: אנחנו מגייסים עולים ותיקים שהם אנשי עסקים על מנת שיעזרו לעולים חדשים בעצה לאיך אפשר לעזור לפתוח עסק ולא להיכשל.

מאיר לב: אחת הבעיות זה ששוכחים את התאחדות העולים.

מאיר לב: כשעושים תוכנית לבית שאן ואין סניף של ההתאחדות אז אין אנשים בשטח.

מאיר לב: ברעננה הכל טוב ויפה, יש סניף של ההתאחדות, יש כתובת לאיפה עולה יכול להגיע.

מאיר לב: יש מקומות ששולחים עולים אליהם כאשר יש רק 2 משפחות דרום אמריקאיות.

מאיר לב: אין מי שידאג.

מאיר לב: צריכים לקחת בחשבון שהעלייה הגיעה באינתיפאדה.

מאיר לב: ההתאחדות נשארה בלי כסף ברעננה, בלי כסף בצפון כי לא היה עניין לשלם.

מאיר לב: הסוכנות היהודית צריכה להבין שבלי התאחדויות עולים יש בעיה בשטח.

מאיר לב: אם לא יהיה כתובת, אם לא יהיה ארגון של מתנדבים שיטפל בעולים תהיה בעיה רצינית.

מאיר לב: זאת אחת הסיבות שגורמת לירידה.

מאיר לב: אנחנו נשמע את המספרים .

מאיר לב: אני בטוח שזה לא שונה ממה שהיה בשנים קודמות.

מיכאל גינקר: הוזכרה פה העובדה שחלק מהעולים לוקחים את הכסף ועוזבים.

מיכאל גינקר: אולי צריך לשקול את ההצעה לחזור לאותו מנגנון שהיה פעם, שהיו מגבלות.

מיכאל גינקר: אני זוכר שב1998 כשהגעתי בנק איגוד הוציא לי את הנשמה, אבל זה היה מוצדק.

גלדיס ברזובסקי: כשמדברים על העולים אז גם ברזיל כלולה.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות הרגישה שהייתה ירידה של עולים.

גלדיס ברזובסקי: העולים שחוזרים לא עושים לנו טובה, כי הם מפרסמים שקרים על כך שלא טיפלו בהם.

גלדיס ברזובסקי: מדובר באנשים, בילדים, לא במכוניות או במשאיות.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות היהודית נמצאת בכל דרום אמריקה.

גלדיס ברזובסקי: אתמול הייתי עם 20 צעירים שהגיעו לאולפן בירושלים.

גלדיס ברזובסקי: 20 ברזילאים.

גלדיס ברזובסקי: יש כ50 צעירים מאמריקה הלטינית באולפן לציון.

גלדיס ברזובסקי: שאלו אותי אם השליח מרוויח כסף על זה שהם באים.

גלדיס ברזובסקי: בחור מספר שכשהוא נכנס לסוכנות אמרו לו כמה כסף הוא אמור לקבל כשהוא יגיע.

גלדיס ברזובסקי: הוא אמר לי שהוא בסך הכל בחור ציוני שרוצה לעלות.

גלדיס ברזובסקי: הוא לא רצה לדעת כמה כסף.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות מנסה "לקנות" את העולה.

גלדיס ברזובסקי: לא מבקשים מהם תעודת יושר או לראות אם יש להם תיק פלילי, אלא לחתום על טופס אם הם נקיים מכל רבב.

רינה גרינברג: מי מבקש?

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות היהודית בברזיל מבקשת שהם יחתמו על תעודת התחייבות.

גלדיס ברזובסקי: גילינו על אישה עולה שהיה לה תיק פלילי בברזיל וכאן היא ניסתה להרוג את בעלה.

גלדיס ברזובסקי: לא מבקשים תעודת בריאות.

גלדיס ברזובסקי: אנחנו מקבלים לפה אנשים חולים.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות לא מבקשת מכתב מהמשטרה, היא מבקשת התחייבות או הצהרה.

גלדיס ברזובסקי: העולה חותם ואחר כך אנחנו מגלים כל מיני דברים.

גלדיס ברזובסקי: יש היום עלייה שמגיעה לפרוייקט אילת כדי לעבוד בבתי מלון.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות כתבה שלפרוייקט הזה מגיעות משפחות של רווקים ומשפחות בלי ילדים.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות מברזיל שלחה לפני כשבוע שתי משפחות עם ילדים.

גלדיס ברזובסקי: יום לאחר שהם הגיעו המלון אמר להם שאין להם מקום לילדים.

גלדיס ברזובסקי: המלון צודק.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות לא צודקת בזה שהיא אישרה את הבאת שתי המשפחות האלו.

גלדיס ברזובסקי: המשפחות הן בלי בסיס יהודי.

גלדיס ברזובסקי: לא מכירים בילד כאזרח.

גלדיס ברזובסקי: יש ילדים באילת שהגיעו בגיל 15 ובגלל שהם דור רביעי לא רוצים לגייס אותם לצבא כי לא עברו 5 שנים מאז שהם עלו לארץ.

גלדיס ברזובסקי: הם מרגישים כמו עובדים זרים.

גלדיס ברזובסקי: הם לא יוצאים מהבית מרוב בושה.

גלדיס ברזובסקי: זה מביא לבעיות.

גלדיס ברזובסקי: מריו דיבר על רופאים.

גלדיס ברזובסקי: אני מדברת על פסיכולוגים.

גלדיס ברזובסקי: פסיכולוגיה בדרום אמריקה לומדים 5 שנים.

גלדיס ברזובסקי: בגלל שלא כתוב שהם למדו תואר שני דורשים מהם עוד ועוד ועוד.

גלדיס ברזובסקי: שם הוא גומר 5 שנים, פותח את הקליניקה הפרטית שלו ומתחיל לעבוד.

יוסי ביילין: איזה תואר יש להם?

גלדיס ברזובסקי: מוסמך בפסיכולוגיה.

יוסי ביילין: זה כן תואר שני.

גלדיס ברזובסקי: משרד החינוך לא מכיר בזה.

גלדיס ברזובסקי: אומרים לו שהוא עשה תואר של 5 שנים.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות לא מסבירה את זה כשהם נמצאים שם.

גלדיס ברזובסקי: היא לא מסבירה שיש אוניברסיטאות בארגנטינה, בברזיל ובעוד מקומות שלא מוכרות בארץ.

גלדיס ברזובסקי: אני אישית הייתי במשרד החינוך .

גלדיס ברזובסקי: יש ספר עם כל האוניברסיטאות.

גלדיס ברזובסקי: את הפרק של דרום אמריקה צריך לצלם ולשלוח לכל המשרדים בסוכנות היהודית.

גלדיס ברזובסקי: כשהאבא שומע שהילד פה מטאטא רחובות והוא לא יוכל להיות עורך דין, אז הוא אומר לו לחזור חזרה.

גלדיס ברזובסקי: זה הופך את היהודים שם לאנטישמיים, כי הם מתחילים לדבר לא טוב עלינו.

גלדיס ברזובסקי: יש הבדל תרבותי וקהילתי בין יהדות ברית המועצות ויהדות דרום אמריקה.

גלדיס ברזובסקי: בדרום אמריקה יש חיים יהודים.

גלדיס ברזובסקי: הם יכולים להיחשף לעברית, הם נחשפים לחיים יהודיים.

מיכאל נודלמן: למה הם באים לפה בלי עברית?

גלדיס ברזובסקי: יש ויש.

מאיר לב: בזמן האחרון הגיעו קבוצות של יהודים ממרכז אמריקה הלטינית.

גלדיס ברזובסקי: בגבול ונצואלה קולומביה יש רב שהתחיל לגייר אנשים במאסה.

גלדיס ברזובסקי: יש משפחות מוונצואלה ומקולומביה.

גלדיס ברזובסקי: אני לא מדברת על המשפחות האלו.

גלדיס ברזובסקי: אני מדברת על בחורים צעירים שעלו לארץ ומגלים שהאוניברסיטאות שלהם לא מוכרות.

גלדיס ברזובסקי: הם עומדים במצב שהם ציונים, שהם רוצים לשרת בצבא, שהם רוצים לתת למדינה, אבל אומרים להם שלמרות שהם למדו 5 שנים פסיכולוגיה או עריכת דין האוניברסיטה שלהם לא מוכרת.

גלדיס ברזובסקי: הסוכנות היהודית חייבת ליידע את האנשים האלה על כך שהתארים שלהם לא מוכרים בישראל.

גלדיס ברזובסקי: יש כמה פסיכולוגים שצריכים לעבור ויאה דלרוזה בנושא של רישוי ותואר ממשרד החינוך.

גלדיס ברזובסקי: משרד החינוך עושה קושי.

גלדיס ברזובסקי: משרד הבריאות זו לא בעיה, אבל משרד החינוך ממש מקשה.

חנוך צמיר: צריך לראות את הנתונים בראייה ארצית על מנת שנבין במה מדובר בהיקף הארצי של קליטת יהודי ארגנטינה.

חנוך צמיר: כל משפחה שעוזבת זה כאב.

חנוך צמיר: בראש וראשונה זה כאב למשפחה עצמה.

חנוך צמיר: הסיפור לא פשוט.

חנוך צמיר: בטח ובטח כמערכות קליטה זה מפריע.

חנוך צמיר: אנחנו צריכים לאמץ כל מחשבה כדי לראות איך אנחנו מצמצמים את התופעה.

חנוך צמיר: לבטל אותה לגמרי אי אפשר, בטח לא בעולם פתוח כמו ב2007.

חנוך צמיר: אנחנו צריכים לראות את הפרופורציות.

חנוך צמיר: הנתונים שלי מתייחסים החל מינואר 2000.

חנוך צמיר: החל משנת 2000 יש שינוי בדפוס העלייה ובפרופיל העולים מארגנטינה.

חנוך צמיר: סך הכל מהתקופה הזאת הגיעו למדינת ישראל 11,196 עולים.

חנוך צמיר: אני סופר יורד כאחד שעזב את הארץ ולא חזר במשך שנתיים.

חנוך צמיר: הממוצע של אי החזרה כעבור שנתיים זה 14.5%.

חנוך צמיר: בואו נפרק את המכלול על פני שנים.

חנוך צמיר: בשנת 2000 עלו 1083 אנשים, כשמתוכם אחוז היורדים הוא כמעט 16%.

חנוך צמיר: ב2001 עלו 1394.

חנוך צמיר: אחוז היורדים מתוכם הוא 14.4%.

חנוך צמיר: ב2002 הגיעו למעלה מ6000 נפש מארגנטינה, כשאחוז הירידה מתוכם הוא 17%.

חנוך צמיר: ב2003 יש ירידה ועלייה.

חנוך צמיר: יש 1439 אנשים שעלו, כשמתוכם אחוז הירידה הצטמצם ל12.6%.

חנוך צמיר: סך כל העלייה ב2004 היה של 484 נפש מארגנטינה.

חנוך צמיר: מתוכם 7.6% ירדו.

חנוך צמיר: אני לא יודע לספור את היורדים בעלייה של 2005 ו2006, אבל אני יודע להגיד לכם כמה הגיעו סך הכל.

חנוך צמיר: ב2005 הגיעו 424 נפש.

חנוך צמיר: ב2006 הגיעו סך הכל 274 אנשים.

חנוך צמיר: זאת נקודת שפל שלא הייתה כדוגמתה בכל תולדות העלייה מארגנטינה.

חנוך צמיר: כדאי שהוועדה תדע איפה האנשים נמצאים היום.

חנוך צמיר: אני לא הולך להגיד את כל רשימת היישובים, אבל בבאר שבע יש לנו למעלה מ1000.

חנוך צמיר: אני מדבר על התקופה של ינואר 2000.

חנוך צמיר: בכפר סבא יש לנו כ860, באשדוד 740, בקרית ביאליק כ700, ברעננה 683 אנשים, בירושלים 645, באילת 504, בנהריה יש כמעט 500, בתל אביב 450, בחיפה כ230.

חנוך צמיר: אנחנו יודעים איפה הם, כמה עלו וכמה ירדו.

חנוך צמיר: קשיי קליטה נכונים לכולם.

חנוך צמיר: אין ספק.

חנוך צמיר: ללמוד עברית קשה לעולה מצרפת, לעולה מארצות הברית.

חנוך צמיר: יש את הרובד הראשון של קשיי קליטה אובייקטיביים שנכונים לגבי כל אדם שעושה הגירה לארץ חדשה ויש לו זמן להתנעה מחדש, לאיך הוא מתחבר לתהליך הכללי והופך להיות אחד מהחברה שאינו בולט דווקא בקשיים שלו.

חנוך צמיר: אני לא אוהב את המילה מנטליות.

חנוך צמיר: הייתי אומר שיש הבדלי תרבות.

חנוך צמיר: אנחנו נמצאים בתרבות אחרת, בחברה אחרת.

חנוך צמיר: יוצא שיש חיכוך עם המקום החדש.

חנוך צמיר: אני לא חושב שאנחנו צריכים "לחנך" אותם בכוח להשתנות.

חנוך צמיר: זה תהליך.

חנוך צמיר: צריך לכבד את השוני התרבותי הזה.

חנוך צמיר: כמערכת קליטה אנחנו צריכים להתאים את דפוסי העבודה שלנו דווקא אל מול המצב, לא לנסות לכפות להשתנות בגלל שאנחנו עובדים כך או אחרת.

חנוך צמיר: אני חושב הפוך מחלק מהדברים שנאמרו כאן.

חנוך צמיר: מה קרה בתחילת שנת 2000?

חנוך צמיר: על רקע המצוקה הכלכלית והבעיות החברתיות הקשות בארגנטינה - כולנו קראנו את אותם עיתונים ומאמרים על המשבר הנוראי שהיה בארגנטינה - נוצרה שכבה של עניים חדשים.

חנוך צמיר: מי אלה העניים החדשים?

חנוך צמיר: הם אנשים שלא גדלו בתנועות הנוער הציוניות שהיו מפותחות בארגנטינה.

חנוך צמיר: הם לא באו עם המוטיבציות האידיאולוגיות.

חנוך צמיר: פרצוף הקהילה היהודית בארגנטינה דומה לפרצוף הפוליטי ציבורי של מדינת ישראל.

חנוך צמיר: אתם תמצאו שם את המקביל לשומר הצעיר.

חנוך צמיר: סוג אחר של עולה הגיע בשנת 2000.

חנוך צמיר: הוא הגיע בלי הרקע האידיאולוגי, בלי הרקע הציוני.

חנוך צמיר: הוא הגיע על רקע מצוקה כלכלית.

חנוך צמיר: הייתי אומר שהוא הגיע על רקע משבר נפשי בעקבות הקריסה.

חנוך צמיר: אל מול הקריסה אנחנו כמערכות קליטה זיהינו חלון הזדמנות.

חנוך צמיר: אמרנו שיש מצד אחד קריסה, אבל בואו נראה איך אנחנו נכנסים כדי להגביר את העלייה משם.

חנוך צמיר: על רקע החשיבה הזאת נולד אותו מענק מיוחד שהוזכר כאן ולא קיים יותר.

יוסי ביילין: מה היה היקף המענק?

חנוך צמיר: כ20 אלף דולר למשפחה.

חנוך צמיר: הוא היה הרבה יותר גבוה מהסיוע הממשלתי.

חנוך צמיר: היו לנו השגות כממשלה לגבי דרכי הנתינה שלו, ההקצאה שלו.

חנוך צמיר: אנחנו חשבנו שצריך לעשות את זה בשליטה ובצורה חכמה ומדורגת.

חנוך צמיר: מסיבות כאלו ואחרות לא קיבלו את עמדתנו, לכן הסכום כולו עבר לחשבון הבנק של האדם.

חנוך צמיר: הוא היה רשאי לעשות כרצונו באותו מענק שהוא קיבל באמצעות גיוס של מגבית חירום מיוחדת שהופעלה על ידי המגבית היהודית.

חנוך צמיר: אם תזכרו את האחוזים של הירידה שנקבנו בהם, אז חלק מסוים מהיורדים השתמש באותם כספים לקנות כרטיסים יקרים או לבסס איזו שהיא התחלה חדשה בארגנטינה.

חנוך צמיר: על זה לא הייתה לנו שליטה.

חנוך צמיר: אני גם לא בטוח שהייתה צריכה להיות לנו שליטה.

חנוך צמיר: זה עבר, זה כבר לא קיים.

חנוך צמיר: לגבי הכספים הממשלתיים - סל הקליטה של המשרד - היה ניסיון להחזיר את הגלגל בצורה לא מכובדת, בצורה לא יאה שאסור להסכים לה.

חנוך צמיר: העולה קיבל סל קליטה.

חנוך צמיר: אחרי שנה הוא חזר ולא היה לו ממה להחזיר.

חנוך צמיר: הוא אכל את סל הקליטה הזה.

חנוך צמיר: בכוח להשאיר אותו כאן כי הוא צריך להחזיר את החובות למדינה זה דבר לא נכון, לא יאה ולא מוסרי.

חנוך צמיר: אני גאה שהצלחנו להוביל את כל הדברים.

חנוך צמיר: נראה לי שצריכה להיות הבנה אנושית לגבי המקום שממנו בא האדם, לגבי מה שמייחד אותו.

חנוך צמיר: אסור לעשות השוואה ולהגיד שאם העולה מחבר העמים מנקה רחובות אז גם העולה מארגנטינה צריך לנקות רחובות.

חנוך צמיר: אני לא חושב שנכון לעשות את זה.

חנוך צמיר: צרך להבין את הדברים.

חנוך צמיר: על בסיס הדבר הזה בנינו פרוייקט שהיה מוצלח מול ארגנטינה.

חנוך צמיר: זה פרוייקט העלייה הקבוצתית שאנחנו מפעילים אל מול כל מיני ארצות בכל מיני יישובים.

חנוך צמיר: הייחוד שלו הוא שלכל קבוצה של מספר משפחות אנחנו מצמידים מן פרוייקטור.

חנוך צמיר: מדובר באדם שהוא אקס עולה.

חנוך צמיר: הוא יכול לראות את המכלול של המשפחה.

חנוך צמיר: הוא יטפל ברישום הילד בבית הספר.

חנוך צמיר: אם יש לילד בעיה מול צוות המורים הוא זה שיטפל.

חנוך צמיר: הוא יטפל גם בהורים.

חנוך צמיר: הראייה היא ראייה של יחידה משפחתית.

חנוך צמיר: הוא מנסה לעשות גישור על הדברים שחסרים.

חנוך צמיר: יש מעטפת טיפולית יותר משמעותית באמצעות הפרוייקט הזה.

חנוך צמיר: יש 4 פרוייקטים: באר שבע, כרמיאל, קצרין, בקריית ביאליק.

חנוך צמיר: הוזכרה פה התנועה הקונסרבטיבית.

חנוך צמיר: הרב בלטר, שהוא המוביל של הפרוייקט הזה, התגייס יחד עם מערכות הקליטה .

חנוך צמיר: לקריית ביאליק הגיעו 700 נפש באמצעות אותו פרוייקט.

חנוך צמיר: הייחוד שלו זה היחס האישי.

חנוך צמיר: היה חיבור אמיתי של מערכות הקליטה, הייתה מן מעטפת תרבותית אנושית שהביאה להצלחה.

חנוך צמיר: זה היה פרוייקט הדגל.

חנוך צמיר: בעקבותיו הלכו למקומות נוספים.

חנוך צמיר: הפרוייקט של העלייה הקהילתית הוא הרבה יותר יקר מקליטה גרידא.

חנוך צמיר: יש סיועים נוספים.

חנוך צמיר: זה פונקציה של תקציב.

חנוך צמיר: אני מקווה שנוכל להפנות עוד הקצאות אל מול ארגנטינה ואז רוב העלייה מארגנטינה תוכל להגיע באמצעות הנתיב הזה.

חנוך צמיר: אולי אז נפתור חלק מהבעיות שעלו כאן.

חנוך צמיר: סיפור הרישוי - רישוי של רופאים, פסיכולוגים, אחיות - הוא לא ייחודי לארגנטינה.

חנוך צמיר: יש לנו בעיה כמערכת קליטה אל מול המערכות המקצועיות שעוסקות ברישוי עצמו.

חנוך צמיר: אני לא רוצה להגיד שיש ניגודי אינטרסים.

חנוך צמיר: הייתי אומר שיש תפישות שונות.

חנוך צמיר: כל התפישות לגיטימיות.

חנוך צמיר: צריך להגיע לאיזון נכון בין ראייתנו כקולטי עלייה שרוצים להקל על תהליכי הקליטה כמה שאפשר וכמה שיותר, אל מול תפישת העולם של אותם גופים מקצועיים - מועצת עורכי הדין, רואי החשבון, הרופאים, משרד הבריאות.

חנוך צמיר: שלא יובן מדברי שאני מקבל את התפישות של המשרדים השונים, אבל אני יכול להבין את נקודת המוצא.

מיכאל נודלמן: הם רוצים לשמור על ייחודיות.

חנוך צמיר: יש פה תפישת עולם לגבי מי יהיה רופא במדינת ישראל.

חנוך צמיר: אי אפשר למחוק את זה.

חנוך צמיר: זה נכון גם למחלקה להכרת תארים במשרד החינוך.

חנוך צמיר: שם תפקוד המחלקה הוא לא ברמה סבירה.

חנוך צמיר: השתתפנו פה בדיונים.

חנוך צמיר: שם צריך לעשות טיפול שורש ברמה של רשימות וברמה של ניהול העניין.

חנוך צמיר: הוועדה יודעת למה אני מתכוון.

ציפי דולפין: אין להם אפשרות לעשות התמחות אחרי שיש להם את הרישוי.

חנוך צמיר: אין תקנים.

חנוך צמיר: מתמחה זה תקן.

ציפי דולפין: הם חוזרים לשם אחרי שהם סיימו את הצבא וחתמו קבע.

ציפי דולפין: מדובר ברופאים צעירים בני שלושים ומשהו.

חנוך צמיר: צריך לעשות כל מאמץ כדי שהדוגמאות שנתת יישארו בעלם הרפואה הישראלי.

חנוך צמיר: אנחנו חיים במציאות מסוימת.

ציפי דולפין: אתה מוציא הרבה כסף כדי להביא אותם.

ציפי דולפין: הם קיבלו כסף כשהם עשו את האולפן.

ציפי דולפין: השקיעו המון ברופא הצעיר.

ציפי דולפין: כאשר הוא רוצה לעשות התמחות הוא נוסע לספרד כי בספרד יותר קל לו.

מיכאל נודלמן: את יודעת כמה עולים מאתיופיה סיימו לימודי משפטים ונהיו עורכי דין אבל הם לא עובדים בזה?

מיכאל נודלמן: יש בעיות במדינה.

חנוך צמיר: אני לא מתווכח איתך.

חנוך צמיר: כל מתמחה זה תקן.

חנוך צמיר: אני בעד כמה שיותר תקנים.

חנוך צמיר: אנחנו יודעים איפה אנחנו חיים ומה קורה במערך כוח האדם בממשלה, בבתי חולים וכן הלאה.

חנוך צמיר: זה סיפור כבד לבצע את מה שאמרת.

ציפי דולפין: יש לי דוגמה של בחור שסיים עכשיו 4 שנים בקבע.

ציפי דולפין: הוא מבקש תקן נדרש כמו שיש לערבי בשביל לעשות התמחות.

חנוך צמיר: סיפור הגיוס לצבא לא מוכר לי, אבל אני מוכן להתייחס כי יש לנו קשר טוב עם לשכות הגיוס.

חנוך צמיר: אני בטוח שנוכל לפתור את הבעיה כי מינהל הגיוס מאוד קשוב לבקשות, לגמישויות כאלו ואחרות.

יוסי ביילין: כולל שירות לאומי לגברים?

חנוך צמיר: את הנקודה של שירות לאומי צריך לבדוק.

רעיה בלניק: זה היה לגבי הבנות.

חנוך צמיר: אני מבקש לדעת אם יש בעיות בגיוס, בדחיית גיוס.

חנוך צמיר: לגבי השאלה הערכית של שירות לאומי אני לא רוצה להביע את עמדתי.

חנוך צמיר: הוזכרה פה נקודה חשובה שמתייחסת לתעסוקה.

חנוך צמיר: אנחנו מפעילים טכניקות של קידום העסקה.

חנוך צמיר: יכול להיות שהן טיפה בירוקרטיות, אבל מה לעשות שזה כסף ציבורי שאי אפשר לחלק אותו מעכשיו לעכשיו.

חנוך צמיר: אם נעשה את זה אז אתה תקום או מישהו אחר ותגידו למה אנחנו עושים את זה כך, מדובר בבזבוז, בחוסר שיקול דעת.

חנוך צמיר: אנחנו משתדלים לקצר בבירוקרטיה, אבל יחד עם זה לעשות איזה שהוא שיקול דעת.

חנוך צמיר: קידום תעסוקה הוא כלי של המשרד מול המעסיקים שמתקשים בקטע הראשון של העסקת העולה החדש להשתתף איתם במשכורות.

חנוך צמיר: אנחנו יודעים לעשות את זה.

חנוך צמיר: נכון שזה לא משכורות גבוהות, נכון שזה 50% משכר המינימום, אבל גם זה משהו.

חנוך צמיר: אנחנו לא יכולים לפטור את המעסיק מחלקו.

חנוך צמיר: אנחנו הולכים באיזה שהוא איזון של קידום תעסוקה.

חנוך צמיר: גם פה יש מגבלה תקציבית, אבל היא כרגע לא אקטואלית.

חנוך צמיר: אני מעריך שנדע לתת השתתפות תקציבית אם יהיו מעסיקים שירצו לקלוט את עולי ארגנטינה.

חנוך צמיר: אני מתחייב שנשתדל לעשות את זה כמה שיותר מהר.

חנוך צמיר: לגבי איך אנחנו רואים קדימה את המצב.

חנוך צמיר: אני אנסה שהמדיניות של המשרד תהיה שיותר ויותר קבוצות של עלייה קהילתית מול ארגנטינה תפתחנה.

חנוך צמיר: השאלה היותר גדולה היא מה עושים עם אלה שבארץ ועם אלה שעלו לפני שנה או שנתיים.

חנוך צמיר: צריך לטפל בהם.

חנוך צמיר: אנחנו נפתח במבצע טיפולים מיוחד של קשר אישי מולם.

חנוך צמיר: נגיע למשפחות מחדש, נשב איתם , נבדוק מה כרגע על הפרק.

חנוך צמיר: נשתדל לבנות כל מיני כלי טיפול כדי לפתור להם את הדברים כמה שיותר מהר.

חנוך צמיר: סדר גודל של 86% מקרב העולים מארגנטינה נקלטו.

חנוך צמיר: בואו לא נעשה עוול לעולים מארגנטינה ונגיד שכולם יורדים.

יוסי ביילין: בסך הכל מדובר כאן בגל עלייה של 6000 עולים שבאו בעקבות המשבר הגדול שהיה שם.

יוסי ביילין: הבעיה האמיתית היא שמדובר שם בקהילה של מעמד בינוני ומעלה.

יוסי ביילין: אנחנו התייחסנו אליהם כאל קהילה במצוקה כלכלית.

יוסי ביילין: המצוקה הייתה נכונה, אבל היא הייתה זמנית.

יוסי ביילין: בסך הכל הקהילה מתנהגת כמו קהילה יהודית בצרפת, באנגליה או במקומות אחרים.

יוסי ביילין: יש קושי להביא אותם לפה.

יוסי ביילין: יש ירידה במוטיבציה הציונית, כי חלק מהם עלו מתוך סיבות כלכליות.

יוסי ביילין: השאלה אם אפשר להיות מספיק אטרקטיביים בשבילם כאשר הם מגיעים לכאן.

יוסי ביילין: ניסיתי להבין מה הייחוד של הבעיה, האם יש בעיות מיוחדות מעבר לבעיות שהוצגו על חינוך ועל ילדים שמתדרדרים לסמים ועל שפה.

יוסי ביילין: כל הנתונים הם די דומים לגבי כל אוכלוסיית הגירה ודור מדבר שבדרך כלל מוכן להיות דור מדבר, כלומר לוותר לעצמו למען הילדים.

יוסי ביילין: השאלה היא אם אנחנו יכולים לנסות להגיע ליותר יודעי עברית לפני שהם עולים, כי השפה זה הדבר הכי חשוב.

יוסי ביילין: אם מדובר בגל עלייה כתוצאה ממשבר כלכלי אתה לא יכול לעשות את זה, אבל אם מדובר בעלייה מתוכנת אז הנושא של העברית הוא מאוד חשוב.

יוסי ביילין: אני רואה את ההבדל העצום בין עולי דרום אמריקה שהגיעו עם עברית לבין אלה שהגיעו בלי עברית.

יוסי ביילין: זה הבדל של יום ולילה.

יוסי ביילין: ניסינו לאמץ משפחה שהגיעה לנתניה.

יוסי ביילין: שני בני הזוג פסיכיאטריים, הגיעו ב2002.

יוסי ביילין: הם לא התקבלו לעבודה.

יוסי ביילין: ממש בדמעות אחרי שנתיים הם חזרו.

יוסי ביילין: שם הם חזרו לעבוד כפסיכיאטריים.

יוסי ביילין: מי אני שאגיד להם שחבל שהם עזבו, למרות שזה מה שאני מרגיש.

יוסי ביילין: אם הם היו יודעים עברית זה היה משנה באופן דרמטי את העניין, אבל הם הגיעו לפה בגיל די מבוגר.

יוסי ביילין: הם היו פסיכיאטריים מאוד מפורסמים ומאוד מקובלים שם, אבל כאן הם שום דבר.

יוסי ביילין: דבר ראשון זה שפה.

יוסי ביילין: נניח שיש רופאים שאולי בגלל גיל או סיבות אחרות לא יכולים להתקבל לעבודה כרופאים בישראל.

יוסי ביילין: החלופה בשבילם לפעמים היא להיות מלצרים.

יוסי ביילין: השאלה היא אם אנחנו יכולים לחשוב באופן מסודר על כך שהם יעסקו בהוראה בבתי ספר, שיעסקו במקצועת פרה- רפואיים.

חנוך צמיר: אנחנו ניתבנו חלק מהם לעולם הרחב של הרפואה.

יוסי ביילין: חלק מבתי הספר בארגנטינה הם יוצאים מהכלל.

יוסי ביילין: החבר'ה שמגיעים לכאן הם ברמה מאוד גבוהה, אבל לא כולם.

יוסי ביילין: יכול להיות שלמי שלא עובר את הבחינות אפשר לעשות מאמץ יותר מסודר.

חנוך צמיר: לאורך השנים זה נעשה, אבל בשנה האחרונה זה לא קיים.

יוסי ביילין: אני מדבר על הסבה קרובה כדי שהם לא ירגישו מושפלים מזה ששם הם היו דוקטורים וכאן הם שום דבר.

יוסי ביילין: אפשר לנצל את זה, להרחיב.

יוסי ביילין: אפשר להעסיק רופא בבית ספר במקום האחות שאיננה.

יוסי ביילין: אני לא יודע מה הוא יכול לעשות, אבל לאבחן וירוס, שפעת הוא בוודאי יכול.

יוסי ביילין: הוא יכול לעבור הסבה למקצועות פרה- רפואיים, כולל אח או אחות.

גלדיס ברזובסקי: אם תדאג שהוא יקבל את התואר.

חנוך צמיר: יש לי דוגמאות שהגיבו קשה מאוד להצעות האלו.

יוסי ביילין: אני יכול להבין.

יוסי ביילין: אני חושב שיהיו רופאים שישמחו לעסוק בתחום הרפואה, לא להתעסק בדברים שונים.

ציפי דולפין: בשביל להיות טכנאי רנטגן צריך תואר שני, בשביל עובד מעבדה צריך תואר שני.

ציפי דולפין: גם אחיות הן אקדמאיות.

ציפי דולפין: בשביל לעשות הסבה השפה צריכה להיות ברמה מאוד גבוהה.

ציפי דולפין: החתך של הרופאים שלא עוברים את מבחן הרישוי הוא מעל גיל 45, 50.

ציפי דולפין: קשה מאוד לעשות את ההסבה הזאת לדברים אחרים, כי בשביל הלימודים בבית ספר לאחיות צריך שפה.

ציפי דולפין: הם נכנסים לדברים שהם בחיים לא שמעו עליהם.

ציפי דולפין: ההסבה בתוך מקצוע הרפואה מאוד קשה.

ציפי דולפין: אין היום כבר אחיות מעשיות.

ציפי דולפין: זה קושי גדול.

ציפי דולפין: תתנו את הדעת לאנשים שקיבלו את התואר, שזה חתך צעיר של חבר'ה שהגיעו בתוכנית של הצבא בשביל להיות רופאים צבאיים.

ציפי דולפין: הצבא קיבל אותם בצורה יוצאת מן הכלל.

ציפי דולפין: הטיפול של הצבא הוא 100%.

ציפי דולפין: זה חבר'ה שיש להם את כל הפוטנציאל.

ציפי דולפין: יש ביניהם חבר'ה שעוד לא הקימו משפחות.

חנוך צמיר: אני אצור איתכם קשר לגבי הקבוצה הזאת.

אברהם מיכאלי: אני שמח שמתקיים דיון ספציפי על הקבוצה של עולי ארגנטינה.

אברהם מיכאלי: אין ספק שהקליטה בארץ נעשית הרבה פעמים בצורה של פתרון כללי לכולם.

אברהם מיכאלי: אין פתרון כללי לכולם.

אברהם מיכאלי: יש בעיות ייחודיות לכל קבוצה שמגיעה.

אברהם מיכאלי: עברנו את זה כעולים.

אברהם מיכאלי: הרבה פעמים נשארה קבוצה מסוימת מחוץ למעגל, כי הפתרון הסטנדרטי לא התאים לקבוצה.

אברהם מיכאלי: רוב הדברים שקראנו ושמענו אלו בעיות של כלל עולים.

אברהם מיכאלי: כולנו שומעים על הבעיות האלו, כולנו נתקלו בהן.

אברהם מיכאלי: הפתרונות שהמדינה מציעה הם לא תמיד פתרונות מספקים.

אברהם מיכאלי: עד עכשיו לא פתרנו את החלקים השונים של הבעיות.

אברהם מיכאלי: בסיפור ששמענו התחדד לי העניין של ההתייחסות הספציפית אליהם על ידי האנשים שדוברים את השפה שלהם.

אברהם מיכאלי: אני חושב שבמשרד הקליטה במשך שנים לא נעשה מספיק.

אברהם מיכאלי: זה נעשה במרכזים ובמחוזות, אבל לא מספיק.

אברהם מיכאלי: צריך להתייחס לאוכלוסיות הספציפיות האלו.

אברהם מיכאלי: נכון שמארגנטינה לא באו הרבה, אבל אני מכיר עולים מארגנטינה שנקלטו מאוד יפה בכל מיני מקצועות.

אברהם מיכאלי: צריך לקחת את האוכלוסייה הותיקה ולהשתמש בה ככוח קולט.

אברהם מיכאלי: אולי אז חלק מהדברים ייפתרו דרך הקשר הישיר.

אברהם מיכאלי: כל מיני עובדים יכולים לטפל בתחומים השונים.

אברהם מיכאלי: יכול להיות שזה יקל עליהם הרבה יותר, כי העניין של השפה זאת בעיה.

אברהם מיכאלי: אי אפשר לפתור אותה בשנה או בשנתיים.

אברהם מיכאלי: המבוגרים יישארו עולים להרבה מאוד שנים.

אברהם מיכאלי: עולי ארגנטינה הוותיקים מאוד מוצלחים במקצועות שונים.

אברהם מיכאלי: יכול להיות שהחדשים יהיו באותו מצב בעתיד.

אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים פה על סטטיסטיקה של 5,6 שנים אחרונות.

אברהם מיכאלי: צריך לחשוב על הפוטנציאל שיש בארגנטינה.

אברהם מיכאלי: אלה שחוזרים לשם יכולים להרעיל את השטח בצורה כזאת שלא נוכל לעלות עוד אנשים.

אברהם מיכאלי: על זה אנחנו צריכים לחשוב.

אברהם מיכאלי: לא יכול להיות שהם יחזרו כשליחים רעים של המדינה.

אברהם מיכאלי: צריך לחשוב איך להתייחס לקבוצה הזאת ולעוד אוכלוסיות שיש בדרום אמריקה.

אברהם מיכאלי: גם לאוכלוסייה שמגיעה מאגליה, מארצות הברית ומצרפת יש בעיות ייחודיות.

אברהם מיכאלי: יכול להיות שחלק מהם יותר ציונים,

אברהם מיכאלי: חלק פחות.

אברהם מיכאלי: במדינה שלנו לא הכל ורוד ולפעמים יש קשיים.

אברהם מיכאלי: אם לא נכין את העלייה שצפויה לעלות לארץ אנחנו נשלם על זה ביוקר בהמשך.

מיכאל נודלמן: קושי יש בכל עלייה.

מיכאל נודלמן: דיברנו על שפה.

מיכאל נודלמן: אנחנו לחצנו על משרד החינוך, על משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: עכשיו יש ועדה.

מיכאל נודלמן: הם צריכים להגיע לשיטה חדשה ללימוד עברית.

מיכאל נודלמן: כסף נותן משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: במשרד החינוך יש מורים.

מיכאל נודלמן: כשיש מורה טוב זורקים אותו מתי שיש קיצוצים ונשארים המורים הלא כל כך טובים.

מיכאל נודלמן: גם השיטה לא טובה.

מיכאל נודלמן: היה סקר באוניברסיטה בירושלים.

מיכאל נודלמן: הגיעו להחלטה שהשיטה הנוכחית לא טובה.

מיכאל נודלמן: אדם בלי שפה לא יכול לעשות כלום.

מיכאל נודלמן: הוא מסכן.

מיכאל נודלמן: הוא מרגיש לא בסדר.

מיכאל נודלמן: אם הוא לא מבין, אם הוא לא יכול להגיב הוא לא יכול לקבל עבודה.

מיכאל נודלמן: זה לא אזרח.

מיכאל נודלמן: בגלל זה בקדנציה הזאת ועדת הקליטה עומדת על זה שצריך להיות שינוי בשיטה של לימודי השפה העברית.

מיכאל נודלמן: יש דוגמאות שבחצי זמן מלמדים יותר טוב.

מיכאל נודלמן: אני לא מומחה בדברים כאלה, אבל אני יודע שיש התקדמות בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: יש תת ועדה שעובדת על זה שיש נשירה גדולה בקרב ילדים.

מיכאל נודלמן: אם יש נשירה ילדים הולכים לסמים, לאלכוהול.

מיכאל נודלמן: יש תקציבים בשנה הזאת.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים לשפר את המצב של הילדים.

מיכאל נודלמן: קודם היו אולפנים, אבל עכשיו אין אולפנים.

מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים איזה יחס יש בין ותיקים לעולים חדשים, בייחוד אם הוא לא יודע את השפה.

מיכאל נודלמן: כמה ילד יכול להיות מטומטם?

מיכאל נודלמן: חודש, חודשים.

מיכאל נודלמן: אחר כך הוא הולך למסלולים שאנחנו לא מעונינים בהם.

מיכאל נודלמן: אנחנו שמים לב לילדים.

מיכאל נודלמן: יהיו אולפנים אזוריים או עירוניים איפה שהילדים ילמדו את השפה.

מיכאל נודלמן: עד שהם לא יודעים את השפה הם לא יכולים להיכנס לכיתה.

מיכאל נודלמן: אני חושב שיש לכולם בעיות.

מיכאל נודלמן: אתם קיבלתם את העניין שיהיה טיפול פרטני למשפחות.

מיכאל נודלמן: אם היה טיפול פרטני אולי פחות היו עוזבים את המדינה.

מיכאל נודלמן: ארגונים ציבוריים, כמו מועצת יוצאי דרום אמריקה, מאוד חשובים במדינות דמוקרטיות.

מיכאל נודלמן: ארגונים ציבוריים יכולים לעשות מה שלא יכול לעשות המשרד.

מיכאל נודלמן: לצערי, במשרד הקליטה יש כל שנה קיצוצים בתמיכה בארגונים כאלה.

מיכאל נודלמן: אלה העוזרים הכי טובים.

מיכאל נודלמן: אתם לא לחינם נותנים כסף.

מיכאל נודלמן: אדם שנמצא 5 שנים בארץ יכול לעזור לעולים חדשים.

מיכאל נודלמן: הוא חושב שהוא בסדר בזה שהוא עוזר לאחרים.

מיכאל נודלמן: אפשר לקרוא הרבה ספרים על זה.

מיכאל נודלמן: דיברתי עם שר הקליטה .

מיכאל נודלמן: אני לא מבין למה מקצצים בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: זאת טעות גדולה.

מיכאל נודלמן: צריך לקבל את הרשימה של הרופאים שעברו התמחות בצבא.

מיכאל נודלמן: יוצאי דרום אמריקה ויוצאי ברית המועצות צריכים עזרה כדי להתקבל לעבודה במוסדות ציבוריים.

ציפי דולפין: צריך להוסיף את עולי צרפת.

מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים להבין שלא יכול להיות שכולם יעבדו במקצוע.

מיכאל נודלמן: המדינה צריכה לתת כיוון כדי לעזור לכולם.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת יוסי ביילין אומר שלא כולם יכולים להיות רופאים, אבל כן יכולים להיות במקצוע אחר שקרוב לתחום.

מיכאל נודלמן: ועדת הקליטה יכולה רק לעזור למשרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: משרד הקליטה צריך לראות איך לעזור לאנשים כאלה.

מיכאל נודלמן: אני לא יכול להתחייב לקבל אנשים.

מיכאל נודלמן: הייתה ישיבה עם ביטוח לאומי.

מיכאל נודלמן: לפי המחקר של המ.מ.מ הנציגות של עולים בביטוח לאומי היא הכי נמוכה.

מיכאל נודלמן: יש שם הרבה קליינטים עולים, אבל אין שם עובדים עולים שיעזרו בשפה ובכל מיני דברים.

מיכאל נודלמן: אם האנשים סיימו לימודים באוניברסיטאות ואף אחד לא עובד, אז החובה שלי להפעיל לחץ.

מיכאל נודלמן: יש חוק במדינת ישראל שאף אחד לא יכול להפעיל לחץ כדי שהאנשים יתקבלו.

מיכאל נודלמן: יש את חוק העדפה מתקנת.

מיכאל נודלמן: גם שם יש בעיות.

מיכאל נודלמן: הדיון היה טוב.

מיכאל נודלמן: אני מקווה שיהיו תוצאות טובות לדיון הזה.