ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 135, 2007-01-08 12:30

משה שרוני: צהרים טובים, אני מתכבד לפתוח את הישיבה, הצעה לסדר היום (דיון מהיר הצעה לסדר היום הזנחה קשה בהוסטל בראשון לציון של חבר-הכנסת דב חנין והצעה לסדר היום (דיון מהיר): הזנחה קשה בהוסטל לאנשים עם פיגור שכלי "בית אנדרו" בראשון לציון, של חברת-הכנסת נאדיה חילו.

דב חנין: תודה רבה אדוני היו"ר, אני פגשתי את הנושא בכתבה שקראתי של גב' רותי סיני ב"הארץ".

דב חנין: ואני חייב לומר אדוני היו"ר, שכתבות חברתיות קשות מתפרסמות מדי פעם וגם הכתבת רותי סיני יודעת לספר לנו על עניינים קשים שקורים בחברה הישראלית.

דב חנין: אבל אני חייב לומר לך שהכתבה הזו זעזעה אותי מעבר למה שאני הכרתי ולמה שאני פגשתי בתקופה האחרונה.

דב חנין: הטענות הן כאלה, אני עובר על הטענות העיקריות ויושבים פה נציגי ההורים, יכול להיות שיש גם טענות נוספות.

דב חנין: יש טענה של מחסור בעובדים, המקום הזה כנראה מתופעל ע"י צוות חסר, זה כמובן חסכוני, זה חוסך כסף ולכן הטענה היא שיש במקום בפועל 50 אחוז פחות ממה שמשרד הרווחה דורש.

דב חנין: יש גם תחלופה מאוד גבוהה של מנהלים, של עובדים סוציאליים, של מטפלים.

דב חנין: מן הסתם תנאי העבודה במקום לא כל-כך קורצים ואנשים לכן לא רוצים להישאר שם הרבה זמן.

דב חנין: אנחנו שומעים על מצבים שבהם לאורך כל השבת, מכניסת השבת ביום שישי עד יום ראשון בבוקר, לא עד צאת השבת, יש עובדת אחת שמופקדת כל מה שקורה במעון הזה.

דב חנין: תמונה שבאמת לא מאפשרת שום טיפול באנשים שנמצאים שם.

דב חנין: זה כנראה לא אפיק החסכון היחיד שמשתמשים בו.

דב חנין: במעון לא רק שחוסכים בעובדים – חוסכים גם בהוצאות אחרות, כנראה שגם מזון עולה כסף למרבית הצער, ולכן גם המזון הוא מצרך במחסור במעון הזה.

דב חנין: אנחנו שומעים על ארוחות שמקבלים בהן מנות קטנות במיוחד, לפעמים מנות שמתאימות לרבע מהאנשים שאמורים לאכול; לפעמים מקבלים מנות אחרונות בכמות שמספיקה ל-5 אנשים כשיש שם 24, אז אנשים צריכים לריב.

משה שרוני: מה רצית, שיתנו מזון טוב כשהמכרז היה תפור בצורה כזו?

דב חנין: אדוני היו"ר, אתה באמת מכוון לשאלה היותר רחבה והיותר מקיפה שיש פה מעבר למקרה הקשה והנורא של המקום הזה.

דב חנין: אבל עוד לפני שאני יעזוב את המקום, אני רוצה להביע באמת כעס על מצב שבו מעון שנמצא באחריותו של משרד הרווחה, יכול להגיע למצב שמטופלים מפסידים 6,7 קילו; שמטופלים אינם זוכים למינימום הבסיסי של התייחסות אנושית לאנשים שצריכים טיפול וצריכים עזרה; של פגיעה באנשים שעליהם אנחנו צריכים לשמור יותר מכל ועליהם אנחנו צריכים להקפיד, כי לשם כך הרי מעונות כאלה הוקמו מלכתחילה.

דב חנין: וכך אנחנו מגיעים למצב, אדוני היו"ר, אני יודע שאתה כל שבוע בוועדה הזו מגיע לעוד דוגמה, כל פעם זה חברי-כנסת אחרים, שמביאים בפניך.

דב חנין: ויש פה איזושהי בעיה.

משה שרוני: הבעיה המרכזית שבממשלה הקודמת ובכנסת הקודמת, נתנו יד להפרטות ורפורמות.

משה שרוני: בכנסת הזו לא ניתן יד לשום הפרטה ולשום רפורמה, גמרנו, המדינה, הממשלה אחראית על נושאים, הם צריכים לתת את השירות, זה הכל.

משה שרוני: לא צריכים לתת לחברות שמזלזלות, חברות שלא מעניין אותן חוץ מהרווחים לתת.

משה שרוני: לא יהיו רפורמות ולא הפרטות, זה מה שיהיה.

דב חנין: תודה אדוני היו"ר.

דב חנין: אני רוצה רק להוסיף שגם אותן רפורמות והפרטות שכבר התבצעו, כבר יצאו לדרך, יש ביכולתה של הכנסת לומר את דברה.

משה שרוני: נחזיר בחזרה.

דב חנין: להחזיר בחזרה.

דב חנין: האמירה הברורה שלנו צריכה להיות שיש אחריות ציבורית ויש אחריות חברתית, ואנחנו כמדינה, אנחנו כחברה, רוצים לקחת על עצמנו את האחריות החברתית הזאת, לא מתנערים ממנה, לא יכולים להתנער ממנה.

דב חנין: ולכן מעבר לטיפול הדחוף והמהיר והחשוב שצריך להיות בענייני המעון הזה, אני חושב שחשובה האמירה הערכית והעקרונית שתצא משולחנה של הוועדה הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

נאדיה חילו: תודה רבה אדוני.

נאדיה חילו: אני רוצה להתחיל בשורה התחתונה ולהגיד שעניינו באמת של הדיון הזה, זה סימן שאלה מאוד גדול על כל הנושא של ההפרטה של השירותים החברתיים, במיוחד שירותי חוסים, שירותי ילדים, שהיום הם גם רוצים להפריט חלק.

נאדיה חילו: וזה בהחלט מעמיד סימן שאלה מאוד גדול על מטרת העל, אם זה חברתי או עסקי.

נאדיה חילו: כלומר, זה סימן השאלה הגדול ביותר.

משה שרוני: לא עסקי, רווחי.

נאדיה חילו: רווחי, כן.

נאדיה חילו: רווחי עם אלמנטים עסקיים.

נאדיה חילו: עכשיו ברור לי שהתמונה שנשקפת מהכתבה שאני לא רוצה לחזור על כל פרטי הפרטים, מציגה לפנינו תמונה מאוד קשה שהיא גם גובלת בעיני ממש בהתעללות מסוימת.

נאדיה חילו: אם זה חסכון ומחסור במערך התמיכתי של כוחות טיפוליים להיות, עובדים סוציאליים ואחרים; אם זה במערך הטיפולי של כוח אדם שאמור לתת את המענה הבסיסי היומיומי של טיפול יומיומי; ואם זה במערך הקיומי שזה בעיני הגבול המאוד בסיסי, אני פשוט לא מסוגלת להבין איך לא ניתן לתת את הצרכים הבסיסיים של מזון ומים ומקלחת לאנשים שזקוקים ותלויים בחברה יותר מכל אוכלוסייה ויותר מכל קבוצה אחרת.

נאדיה חילו: המקרה הוא פשוט מזעזע.

נאדיה חילו: אמר חברי דב חנין, על המקרים שמתוארים, אני גם ניזונתי רק מהתקשורת ומהחומרים שהגיעו אלי, אני מודה שלא ביקרתי ואולי רצוי שאנחנו נתאם יחד סיור משותף ונגיע למעון.

נאדיה חילו: אני חושבת שזה חשוב כי אני מאמינה שההתרשמות בשטח ועבודת השטח אין לה תחליף.

נאדיה חילו: זה לפחות בעיני.

משה שרוני: חברת-הכנסת נאדיה, למשרד הרווחה יש מכתבים מנובמבר ומדצמבר ולא מצאו לנכון להעביר לוועדה, לפחות שבוע לפני הדיון, רק הבוקר הביאו את כל המכתבים האלה.

משה שרוני: זה תעודת עניות למשרד הרווחה איך הם מטפלים ואיך מתחשבים בוועדה בכלל.

משה שרוני: אנחנו נוציא מסקנות בנושא זה לגבי משרד הרווחה.

נאדיה חילו: זה לפנות לרה"מ שהוא ממלא מקום שר הרווחה.

משה שרוני: לא, יותר.

נאדיה חילו: אני רוצה לשאול כמה שאלות, שאני מקווה שאני אקבל לגביהן גם תשובות, ואותן תשובות יתנו לי את האפשרות גם לבנות את המסקנה שלי בצורה יותר ברורה.

נאדיה חילו: בנושא של המכרז – שמוצג מכרז לשירותים מהסוג הזה, מה הקריטריונים שנבחנים ואיך מפקחים ומבקרים יום יום על הביצוע של הקריטריונים שגובלים גם בתנאים, בהפעלת מסגרות.

נאדיה חילו: אני מניחה שהמכרז גם מציג תנאים מסוימים ובסיסיים להפעלת מעון ואני גם רוצה להניח שבאותם הפריטים של המכרז גם מופיע לגופו של עניין, על כל חוסה את המערך הטיפולי, כוח-אדם.

נאדיה חילו: השאלה השניה שלי, מבחינת הפיקוח של משרד הרווחה, גם על גופים כאלה שהופרטו, מה מידת הפיקוח, תדירות הפיקוח.

משה שרוני: את מבקשת יותר מדי, אין פיקוח, תשכחי.

נאדיה חילו: אדוני היו"ר, גם אם יש לי את התשובות, אולי חלקן, אבל אני רוצה באמת לשאול מה תדירות הפיקוח, כל כמה זמן מגיעים, האם הדוחות של הפיקוח מועברים למנגנוני על.

נאדיה חילו: כלומר, איך המסלול הזה של הפיקוח עובר הלאה.

נאדיה חילו: והשאלה השלישית שלי שבעצם שאלתי אותה גם בשניה, אבל באופן מאוד ספציפי את תדירות הפיקוח ואת המסקנות.

נאדיה חילו: ואם הוועדה יכולה לקבל את הדוחות האחרונים גם של הפיקוח.

נאדיה חילו: תודה.

אריה אלדד: תודה אדוני.

אריה אלדד: הדיווח על מה שמתרחש בבית אנדרו, היה באמת דיווח מזעזע.

אריה אלדד: דיווחים דומים היו בתקשורת בעבר, לא לגבי הוסטלים למי שסובל מפיגור שכלי, אלא למעונות שהופעלו דווקא ע"י משרד הבריאות בנושא שיקום נכי נפש בקהילה.

אריה אלדד: יותר ויותר דיווחים היו שמי שקיבל רשיון הפעלה של מעון כזה או הוסטל כזה, קיבל את זה משום שהיה מקורב לשלטון או למפלגות מסוימות.

אריה אלדד: ובחלק מהמקרים המעונות הללו הפכו להיות מכרות זהב של המפעילים.

אריה אלדד: אם מי שרוצה לקיים את מדיניות ההפרטה, רוצה גם להמשיך בה, הוא חייב לקיים מנגנון פיקוח.

אריה אלדד: בהעדר מנגנון פיקוח – אנחנו יכולים לקבל החלטה ששר הרווחה כשל בתפקידו, צריך להדיח אותו ולהחליף אותו בשר רווחה אחר.

אריה אלדד: מי זה שר הרווחה היום?

אריה אלדד: אה, סליחה, כן.

אריה אלדד: בכל מקרה מי שהיום מחזיק בידיו את שר הרווחה כשל בתפקידו, משום שדבר כזה לא יכול להתקיים במדינה מתוקנת.

רינה בן חביב: קודם כל, אנחנו רוצים להודות למר משה שרוני, יו"ר הוועדה; לנאדיה חילו חברת-הכנסת; דב חנין וגם חבר-הכנסת אלדד, על זה שניאותם לקבל אותנו בוועדה הזאת.

רינה בן חביב: אנחנו מקווים ואנחנו מבקשים שכולכם תהיו מעורים בהמלצות של ועדת הפיקוח ובהערות ועדת ההורים לדוח שהתקבלו בימים האחרונים ואני מבינה שלא הספקתם עוד לעיין.

רינה בן חביב: כמו כן, אנחנו מאמינים שאנחנו מייצגים את הדיירים שאין להם הורים, אנו בטוחים שאלה שאינם כבר בחיים היו רוצים שנגן על ילדיהם.

רינה בן חביב: כל רצוננו לתת לחוסים בבית אנדרו את הזכויות שלהם, את תנאי המחיה הפיזיים, המנטליים, הרגשיים והחברתיים שהם זקוקים להם.

רינה בן חביב: אנחנו מאמינים שמאחר ויש הפרטה והחוזה של הזכיין הפרטי למעשה דן בתקציביהם של החוסים שאנחנו האפוטרופסים שלהם, חוקי המשחק הם במידה רבה חוקי השוק החופשי, לפיהם החוסים הם הקליינטים, הלקוחות של המפעיל.

משה שרוני: מה הכוונה המשטרה?

רינה בן חביב: לא התייחסה.

משה שרוני: מתי הגשתם תלונה?

רינה בן חביב: חודש ימים.

משה שרוני: אנחנו הזמנו את המשטרה והיא לא הופיע.

משה שרוני: אני אשאל את שר המשטרה מה קורה.

רינה בן חביב: אז אנחנו חושבים ככה.

רינה בן חביב: האם קיימות אמות מידה שונות, בעוד מתבצעים מעצרים, חקירות והשעיות לאלתר של פקידים ובעלי תפקידים בכירים ברשות המסים שמזעזעים את המדינה.

רינה בן חביב: במקרה של בית אנדרו אם החשדות הכבדות והתלונות במשטרה, הן שלנו והן של המשרד, הזכיין ממשיך לנהל את הכספים שהקצתה המדינה.

רינה בן חביב: אנו ההורים שוב מבקשים את השעייתו המיידית של הזכיין, עד לאחר שכל הגורמים יחקרו לעומק ובשקיפות מלאה את התנהלותו ואת החשדות נגדו.

משה שרוני: תודה.

משה שרוני: הייתי רוצה לשמוע את גב' גילה קורן, מנהלת ההוסטל.

משה שרוני: בבקשה, גברתי:

גילה קורן: אני מנהלת ההוסטל מזה שבוע ימים.

גל אזולוס: אני הנשיא, אני מוכרח להגיב על הדברים.

גל אזולוס: קודם כל, אני מודה לכם שנתתם לי את האפשרות להגיב לפי כללי הדמוקרטיה כמובן.

משה שרוני: הבעיה שאצלנו יש יותר מדי דמוקרטים.

גל אזולוס: תודה שניתנה לי ההזדמנות להגיב.

גל אזולוס: אני חושב שאנחנו כמערכת היינו מערכת פתוחה, מכילה הורים, ההורים שנמצאים כאן הם חלק מקבוצת הורים ויש גם הורים אחרים בהוסטל.

גל אזולוס: יש לי פה שלושה מכתבים של הורים שהם מרוצים מאוד מהטיפול, אתם לא הייתם נוכחים ואני מזמין אתכם להתארח אצלנו בהוסטל.

גל אזולוס: ויש פה שלושה מכתבים של הורים שאני מעביר לכם אותם, תסתכלו בבקשה.

גל אזולוס: עכשיו אנחנו כמערכת מתעסקים עם אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה לא קלה, ואני חושב שאם הורים וועד ההורים כתב לי מכתב כזה, כנראה שאנחנו באמת עושים מאמצים מאוד כבירים כן לתת.

גל אזולוס: ואני חושב שגם בדוח הוועדה כתוב שחור על גבי לבן, מתוך 12 עמודים של הוועדה, יש פה מספר ליקויים שעלו ודברים שהוועדה שביקשה.

גל אזולוס: אנחנו תיקנו את הדברים האלה לאלתר.

גל אזולוס: ואני חושב שכל מערכת שעושה, יש לה גם את האפשרות לתקן את עצמה וגם להפיק איזה שהם דברים, כי רק כשעושים אפשר לטעות.

גל אזולוס: ואני חושב שאפשר לראות בדוח את כל הנושא של הטיפול הרפואי ואת כל נושא האוכל וביגוד וכל הדברים שעלו, או מים חמים, שהדיירים בהחלט קיבלו את מלוא המענה, כולל תכניות.

גל אזולוס: אבל יש דברים מערכתיים, אני חושב שכמו כל מערכת טופלו, אבל אנחנו כמערכת היינו מאוד פתוחים וקשובים.

גל אזולוס: יש לנו ועד הורים, יש דיאלוג עם ההורים, ההורים היו שותפים לאורך כל השנתיים האחרונות לכל מיני דברים שנעשו בהוסטל.

גל אזולוס: ואני חושב שכל אדם יש לו תכנית אב, כולל תכנית קידום ואתם מוזמנים לבוא ולראות את זה.

משה שרוני: אם היה כל-כך טוב, למה היו כל-כך הרבה תלונות, אני לא מבין את זה.

משה שרוני: אתה יודע שאומרים "אין אש בלי עשן".

גל אזולוס: עוד מילה, אם אפשר.

גל אזולוס: אני חושב שבאמת נבחרה פה ועדה מאוד מכובדת ע"י משרד הרווחה ולא אני בחרתי אותה, אני לא קשור אליה.

גל אזולוס: אבל אם ההורים, גם את משרד הרווחה וגם את הוועדה של משרד הרווחה לא מקבלים, לא מכבדים את דבריה, ועדיין ממשיכים.

גל אזולוס: אני קורא להורים מפה לשתף פעולה אתנו, יש כאן מנהלת חדשה ואני מציע לתת לה את ההזדמנות להשתפר.

גל אזולוס: ועם כל הרצון הטוב וכל הפערים אולי שההורים מבטאים, אני חושב שכן יש מקום לבנות את הדברים האלה בצורה כזאת לדעתנו.

גל אזולוס: אנחנו שינינו לאלתר כל הצעה שהיתה.

גל אזולוס: ואני גם אומר פה ---

משה שרוני: אבל אני שואל שאלה קצרה מאוד, למה היו צריכים לחכות שההורים יבואו ויגידו את כל הדברים האלה?

גל אזולוס: לא צריך לחכות, עובדה שקיבלנו את המכתב הזה מטעם ועד ההורים.

רינה בן חביב: מכתבים יצאו במשך שנתיים, זה לא המכתב הראשון.

גל אזולוס: המסגרת רק נפתחה לפני שנתיים.

יוסי מלכא: אדוני היו"ר, חברי הכנסת, נדמה לי שמהדיון החשוב הזה כשלעצמו בבית אנדרו, אנחנו צריכים לראות איזושהי ראיית מאקרו ולראות איך אנחנו עושים הכללות לגבי תהליכים שמתרחשים במדינת ישראל, בכל הקשור לתהליכי ההפרטה המואצים ותהליכי הפיקוח שהם חובתה הראשונה של מדינת ישראל.

יוסי מלכא: אני רוצה להסב את תשומת לבם של חברי-הכנסת לדוח מבקר המדינה 55 ב' שנת 2004, שמבקר את שנת הכספים 2003 ואומר מבקר המדינה כבר אז, אדוני היו"ר: "הגידול שחל במספר המסגרות שאינן ממשלתיות הנותנות שירותים בעלי אופי ציבורי, במקביל להקפאה או לצמצום שחלו במספר המסגרות הממשלתיות העוסקות בכך, מגביר את חשיבות הפיקוח ומחייב את הגדלת היקפו".

יוסי מלכא: אדוני היו"ר, גם לשיטתה של הממשלה כאחראית למתן השירותים לאנשים.

יוסי מלכא: יש ויכוח גדול לגבי ההפרטה, לא ניכנס אליו כרגע.

יוסי מלכא: אבל ברור לגמרי שאם רוצים ליזום את תהליכי ההפרטה, מחובתה הראשונה של המדינה זה לדאוג שתנאי המכרז ימולאו ככתבם וכלשונם.

יוסי מלכא: במתכונת הקיימת של הפיקוח במשרד הרווחה, אני קובע באופן מפורש, חד משמעי, גם על סמך אמירות של הגברות הנכבדות האלה בישיבה שאקי"ם קיימה עם הנהלת האגף לטיפול באדם המפגר, המשרד איננו מסוגל לפקח על עבודת המפעילים, ציבוריים ופרטיים כאחד.

נאדיה חילו: וממשלתיים.

יוסי מלכא: וממשלתיים.

יוסי מלכא: זאת אומרת, אנחנו רצים ריצת אמוק, כמעט רפלקס מותנה של ממשלת ישראל להפריט כל מה שזז, ובמקום לייצר איזשהו מנגנון של בקרה ופיקוח ודאגה שתנאי המכרז, הרי האנשים האלה הם חסרי ישע, רובם הגדול לא יכול ולא מסוגל להביע את הביקורת, אם יש לו ביקורת, על מה שהוא מקבל.

יוסי מלכא: זאת אומרת, אנחנו במידה רבה נשענים על שלושה גופים: אחד, מספק השירותים שאנחנו מקווים שהוא נותן דיווחי אמת; שתיים, ההורים שמעורבים או לא מעורבים, יש גופים שההורים לא מעורבים, לשמחתי במקרה הזה ההורים היו מאוד מעורבים ואולי בגלל זה חלק מהדברים צפו.

משה שרוני: אדוני, לא ידוע לך שאף משרד ממשלתי לא מסוגל לפקח?

משה שרוני: !

יוסי מלכא: אדוני היו"ר, אם אנחנו רוצים להשלים עם התהליכים שבהם מפריטים ואין הממשלה עושה את המחויבות מספר אחת שלה, לפקח על השירותים, אז זה כונס נכסים.

יוסי מלכא: אז אולי כדאי עכשיו לעשות מה שנקרא קנסת.

יוסי מלכא: זה אמר היו"ר.

יוסי מלכא: מחר אדוני היו"ר, כאן בחדר הזה נדון בהפרטה של תשעה מעונות ממשלתיים למעלה מ-2,000 דיירים, ואני שואל אותך, האם במציאות הנוכחית שהממשלה לא מצליחה לפקח על מה שכבר הופרט, זה כבר הופרט בתהליכים שהתבצעו, האם צריכים לתת יד להמשך התהליך.

יוסי מלכא: לא, אני לא יודע.

משה שרוני: אני מודיע לך שלא.

יוסי מלכא: יש החלטת ממשלה.

משה שרוני: החלטה, החלטה, הוועדה הזו קובעת.

יוסי מלכא: ולכן אני חושב שמה מתבקש, אדוני היו"ר, זה לתבוע שחברי-הכנסת והוועדה המכובדת הזו, תתבע מממשלת ישראל ומשרד הרווחה בפרט, באופן חד משמעי ללא תגבור משמעותי של מערכות הבקרה והפיקוח על נותני השירותים, וזה לא רק אנשים עם פיגור שכלי, זה גם אנשים באגף השיקום, כל המסגרות שמופרטות חדשות לבקרים, ללא המהלך הזה שזה מהלך מספר אחד שצריך לעשות היום, אסור לבצע שום הפרטה כלשהי במערכות הרווחה במדינת ישראל.

משה שרוני: זה לא חשוב.

יעקב כהן: אני חולק על היו"ר, אם הממשלה תחליט להפריט, אז לא יעזור כלום, אנחנו יכולים להשפיע.

משה שרוני: או כן או לא.

יעקב כהן: על החלטות הממשלה.

יעקב כהן: ומה שאני רק רוצה לומר פה, שמה שכן אנחנו יכולים לעשות כוועדה, לעמוד על זה שתהיה בקרה.

יעקב כהן: אני חושב שכל המוסדות האלה מקבלים טבילין ותקינין, מקבלים מחיר מלא, הם לא צריכים לסבסד, הם מקבלים מחיר שהם יכולים לתת את השירות שהחוסה חסר הישע יהיה.

נאדיה חילו: מוכים?

יעקב כהן: אנחנו צריכים לתת להם את המקסימום.

רינה בן חביב: זה לא ילדים בסיכון.

יעקב כהן: אני מבין, בפיגור.

יעקב כהן: ברור שהם ילדים חסרי ישע עם צרכים מיוחדים, אנחנו צריכים לתת להם ואני חושב שחלק ממה שנותנים להם, מה שאפשר לתת להם, זה גם מענה למצוקה שיש להם.

יעקב כהן: ילד שמקבל אוכל טוב וביגוד טוב, אז גם במצוקה שהוא נמצא זה תורם לו לשיפור מצבו.

משה שרוני: תודה רבה.

משה שרוני: גב' נעמי רז, יו"ר ועד הורים ארצי, חברת הנהלת אקי"ם, בבקשה:

נעמי רז: תודה.

נעמי רז: על בית אנדרו נאמרו כבר כל הדברים הקשים ביותר ואני לא אוסיף.

משה שרוני: אם תוכלי להוסיף דברים מה שלא נאמרו כאן.

נעמי רז: אני רוצה להוסיף את הדברים החשובים שראוי להזכיר אותם.

נעמי רז: בשנות ה-80 כבר משרד הרווחה, אגף לאדם המפגר, מצא לנכון שיש מעמד להורים ויש להקים ועדי הורים בכל מסגרת מעונית שתקום.

נעמי רז: ומהסיבה הפשוטה של הבקרה ושל הפיקוח.

נעמי רז: ידוע היה גם אז שלא ניתן לעשות בקרה בכל מקום ומקום, ההורים הם הסמן הרגיש ביותר שיש בכל מערכת כזאת.

נעמי רז: יקום ועד כזה שיהיה רגיש, שיראה אם האוכל מגיע בזמן, אנחנו לא סומכים על המערכת הזאת, אנחנו רוצים להיות בתוכה ואתה ביחד.

רינה בן חביב: אני יכולה להוסיף משהו, אדוני?

משה שרוני: בקצרה, בבקשה.

רינה בן חביב: אני רק אומרת שברגע שאנחנו התחלנו להיות פעילים במסגרת בנושא הזה, ננזפנו על-ידי כמעט כל המערכות.

חיה עמינדב: אני היום מנהלת האגף לשירותי טיפול באדם המפגר.

חיה עמינדב: עלו כאן הרבה מאוד נושאים מאוד חשובים ואני הייתי רוצה אולי להתחיל מהסוף כי מה שקרה בבית אנדרו הוא בהחלט.

משה שרוני: סימפטום מיוחד?

משה שרוני: כמה חוסים?

חיה עמינדב: שבתוכם יש כ-2,500 דיירים, לא חוסים, אנחנו קוראים להם "דיירים".

חיה עמינדב: יש לנו היום כ-59 מעונות פנימייה שמתוכם 36 הם פרטיים, יש 13 ציבוריים ו-9 ממשלתיים.

חיה עמינדב: רוב השירותים שלנו הם לכאורה ניתנים על-ידי גורמים פרטיים.

חיה עמינדב: השירותים בקהילה כולם, כל ההוסטלים והדירות שוב, 284 מסגרות בכל הארץ, הן מסגרות של מפעיל פרטי או מפעיל ציבורי.

נאדיה חילו: רק תגידי לנו כמה מפקחים יש עכשיו במסגרות האלה?

חיה עמינדב: הפיקוח על כל ה-284 מסגרות פלוס מעונות יום טיפוליים, מעונות יום, מועדוני, לשכות רווחה וכו', אני מתביישת להגיד כמה, יש 10 מפקחים לכל הארץ.

יעקב כהן: יש כפול ממה שיש במשרד הבריאות, אתם צריכים להיות שמחים.

חיה עמינדב: יש לנו בסה"כ 284 מסגרות מגורים בקהילה שזה דירות, שזה הוסטלים, שזה בתים קבוצתיים.

יעקב כהן: אבל עשרה מפקחים על כמה מוסדות הם צריכים לפקח?

חיה עמינדב: ה-10 מפקחים האלה צריכים לפקח על כל ה-284 פלוס 65 מאסי"ם, מעונות יום טיפוליים.

דב חנין: 65 מה?

חיה עמינדב: מפעלי עבודה שיקומיים.

חיה עמינדב: על 59 מעונות פנימייה, יש לנו 6.5 משרות של פיקוח.

חיה עמינדב: אבל ההבדל בין שני הגורמים האלה שעל המוסדות המפקחים מפקחים אך ורק על המוסדות, אין להם שירותים נוספים.

חיה עמינדב: בקהילה יש לנו הרבה יותר שירותים, זאת אומרת, על כל מפקח יש עשרות מסגרות שהוא צריך לדאוג להן, לפקח, לבקר.

יעקב כהן: אז על כמה הוא צריך לפקח?

יעקב כהן: אמרנו על 60 מסגרות, 284 מועדונים, מה עוד?

חיה עמינדב: יש לו מסגרות יום לימודים ארוך שהם המשך של משרד החינוך.

יעקב כהן: כמה?

מרים כהן: אני רוצה רק להשלים לנקודה הזאת, אחר-כך ד"ר עמינדב תמשיך.

מרים כהן: יש בתוך החומר שהוכן לוועדה דוגמה של מחוז אחד, כמה כל אחד צריך לפקח.

מרים כהן: אנחנו מדברים היום בתחום הקהילה 10 מפקחים שמפקחים על 270 לשכות בארץ, על 65 מסגרות תעסוקה ועבודה נתמכת, על מסגרות יום ארוך כ-200 מסגרות, על נופשונים כ-50 מסגרות היום.

מרים כהן: והנתונים יועברו בצורה מדויקת.

מרים כהן: המועדונים מעל ל-70 מועדונים.

מרים כהן: הם חברים בוועדות היגוי והם מפקחים על תכניות עבודה שבלשכות, הם מפקחים, רק לחשוב אותו אדם על מה הוא מפקח, הוא כבר מתבלבל מה הוא ראה.

דב חנין: למען ההבנה, כל מה שיש לנו כאן בטבלה הזאת, זה 10 מפקחים?

מרים כהן: כן.

מרים כהן: זה לשנת 2005, זה לא 2006.

יעקב כהן: אני כאן סופר 500 מוסדות, אני שואל כמה בסה"כ מועדונים, תיקחו את זה איך שאתם רוצים.

יעקב כהן: אני קיבלתי כאן רשימה של 500, אני טועה?

מרים כהן: לא.

יעקב כהן: 550 כל אחד.

חיה עמינדב: אני רוצה להמשיך מהנקודה הזאת.

חיה עמינדב: במקרה הטוב, הם יכולים לבקר פעם בחצי שנה, פעם בשלושה חודשים.

חיה עמינדב: כשאני אומר לבקר, זה לעשות ממש ביקור לעומק ולהגיע בשעות מסוימות כאלה ואחרות.

חיה עמינדב: הביקורות הן גם בתיאום והן ביקורות פתע.

יעקב כהן: למה את מודיעה לו בכלל.

אהרון ג’רמי: הוא הצליח להביא משאיות ביום אחד.

חיה עמינדב: טוב מאוד שהוא עשה מפני שהוא התבקש לתקן מיידית כל הליקויים והוא עשה את זה.

חיה עמינדב: אני לא מגינה על אף זכיין, אבל אני רוצה להגיד פה אמירה מאוד חשובה.

חיה עמינדב: יש מדינות בעולם שהחליטו שהן נותנות את החסות שלהן על כל המסגרות לאנשים שזקוקים לתמיכה.

חיה עמינדב: יש מדינות בעולם שהחליטו שהן הולכות על הפרטה והן קיבלו החלטה שאם אכן הן הולכות על הפרטה הן חייבות לשלם בצורה כזאת שהזכיין אכן ירוויח כמו שצריך.

משה שרוני: גברתי, הבעיה המרכזית שמי שעושה את המכרז, לא עושה אותו בצורה נכונה ולא בצורה כמו שיש שמה.

משה שרוני: על כך וכך ילדים תהיה אחות, לא יכולה להיות אחות על שלושת וארבעת אלפים ילדים.

חיה עמינדב: זה בחוק, אדוני.

משה שרוני: בחוק, אבל במעשה לא.

חיה עמינדב: המעשה הוא הפיקוח.

חיה עמינדב: עכשיו אנחנו הראינו לכם שהבעיה של הפיקוח.

דב חנין: המחדל הוא הפיקוח.

חיה עמינדב: הפיקוח לא משנה אם זה מעון ממשלתי או מעון ציבורי, בכל המגזרות האלה יש לנו בדיוק את אותה הבעיה.

חיה עמינדב: בסה"כ יושבים פה גם ועד הורים ארצי, בסה"כ השירותים שאנשים עם פיגור שכלי מקבלים היום במדינת ישראל, אנחנו יכולים להתגאות בהם בצורה יוצאת מן הכלל.

חיה עמינדב: ולשמחתי כשיש את הפישול הכי קטן, מעצימים אותו בצורה איומה.

חיה עמינדב: וטוב מאוד, זה מה שאני רוצה שיקרה.

חיה עמינדב: במעון כמו בית אנדרו שיש 24 דיירים, בדרך-כלל המפקח נוטה לבוא בשעות שהדיירים חוזרים מהעבודה.

חיה עמינדב: המטרה של השירות בקהילה, של המגורים בקהילה, שאנשים יחיו כמו אנשים רגילים, יקומו בבוקר, יאכלו ארוחת בוקר, ילכו לתעסוקה, יחזרו, יהיה להם שעות פנאי.

אריה אלדד: בשעה ביקור שמונה שעות, כמה?

חיה עמינדב: לא, אי אפשר לומר את זה.

חיה עמינדב: זה מאוד תלוי, אם המפקח רוצה באמת לבוא בבוקר כדי לראות איך מתנהלת הקימה.

אריה אלדד: נניח שהוא רוצה לבוא פעם בבוקר ופעם בערב?

משה שרוני: חה"כ אלדד תבין את זה, המפקח הוא לא בא לעבוד, הוא בא לעבודה.

משה שרוני: את יכולה למחות כמה שאת רוצה.

חיה עמינדב: זו משימה בלתי אפשרית.

משה שרוני: משרד הרווחה פישל בצורה רצינית ביותר.

חיה עמינדב: 550 עובדות על 10 מפקחים.

יעקב כהן: אם את אומרת 550 עובדות על 10, זה 55 מוסדות לכל אחד.

יעקב כהן: בשנה יש 300 ימי עבודה, 250 ימי עבודה, ב-55 מוסדות הוא יכול לבקר חמש פעמים בשנה במוסד.

חיה עמינדב: נכון, וזה לא מספיק.

יעקב כהן: לא מספיק חמש פעמים?

חיה עמינדב: בוודאי שלא.

משה שרוני: אנחנו טוחנים מים.

משה שרוני: אם משרד הרווחה לא יקבל מינימום עוד 100 תקנים למפקחים, אין טעם בכל המוסדות האלו בכלל, לא צריך להיות משרד רווחה, צריכים לסגור את משרד הרווחה.

משה שרוני: באמת, עושים צחוק.

משה שרוני: מוציאים מיליוני שקלים וצריכים להוציא עוד מעט כסף בשביל המפקחים, אין.

משה שרוני: זו פאשלה אדירה.

משה שרוני: תעודת עניות למדינת ישראל.

אריה אלדד: אבל אתה אומר שהם באים לעבודה ולא באים לעבוד.

אריה אלדד: אני מציע לעשות ניתוח עיסוקים של המפקחים, כמה מוסדות מצליחים לבקר ביום, בשבוע ולראות.

אריה אלדד: עוד 100 מפקחים זה סיסמא.

משה שרוני: חה"כ אלדד, אתה יודע מה זה פיקוח – אני אחראי על מפקחים, אם לי יש 10 או 100 מפקחים, כשמישהו הולך לבקר הוא חייב לתת לי דוח, קיבלתי את הדוח, אני רוצה לבדוק את הדוח הזה כאחראי אם זה נכון או לא נכון.

משה שרוני: זה נקרא פיקוח.

חיה עמינדב: נכון, זה מה שנעשה.

משה שרוני: אם היה פיקוח, לא היינו מגיעים לבית אנדרו, לדבר הזה.

אריה אלדד: השאלה אם באמת חסרים 100 תקנים, או שאין פיקוח על המפקחים.

משה שרוני: אין תקנים.

יעקב כהן: אני מפחד שחסר כוח-אדם על המפקחים.

משה שרוני: לסיכום, גברתי.

חיה עמינדב: אני מוכרחה לומר פה שהפיקוח על מעונות הפנימיה הוא הרבה יותר מבונה ואינטנסיבי , כי הוא המפקח עושה רק את זה ואז יש לו ממש שיטה לפיקוח, הוא מגיש דוח על כל ביקור שלו במעון, אם זה מעון ממשלתי, פרטי או ציבורי.

חיה עמינדב: אנחנו יכולים להפיק את זה הרבה יותר ולעלות על תקלות הרבה יותר מהר.

משה שרוני: מי מטפל בהערות שהוא כותב שם?

חיה עמינדב: יש מנהל מחלקת המעונות והוא קורא כל דוח בקפדנות יתירה וזה באחריות מלאה.

חיה עמינדב: מצד שני, המפקח בקהילה שיש לו כל-כך הרבה מסגרות וכל-כך הרבה מטלות, הוא לא יכול לעשות את העבודה בצורה שיטתית.

חיה עמינדב: עכשיו במקרה הזה של בית אנדרו, באמת אנחנו חד משמעי גם בדקנו את עצמנו, גם בדקנו מה שקרה בסביבה, אכן היה כשל של הפיקוח, אף אחד לא מסתיר את זה, אנחנו רק לומדים מהעניין הזה, אנחנו נדאג שדבר כזה לא יקרה יותר.

חיה עמינדב: אנחנו כבר פעלנו בדרך שהיא לא מוצאת חן בעיני, אבל החלטנו שבכל מחוז תהיה מפקחת אחת שתפקח רק על מסגרות הדיור והיא תעזוב את כל המאס"ים ואת כל מעונות היום.

משה שרוני: מה התגובה של משרד הרווחה על תביעת ההורים לגמור עם הזכיין?

חיה עמינדב: אדוני, זה נושא משפטי, זה הועבר ליועצת המשפטית של המשרד.

משה שרוני: מתי?

חיה עמינדב: היתה שאלה מזמן, זה לא פשוט, יש התקשרות חוזית עם האדם, אני מניחה שכולנו יודעים שעד שאדם לא הוכח כמפר את החוזה באופן מלא משפטית.

ליאת בן חביב: סליחה, ברגע שיש חשדות נגד אדם ובן אדם צריך להגן על עצמו, הוא לא יכול להתפנות לתפקיד שלו וכך עשו בעלי תפקידים אחרים, השעו את עצמם.

חיה עמינדב: התפקיד של הזכיין במקרה הזה הוא לא לנהל את ההוסטלים.

רינה בן חביב: אבל הוא מנהל.

חיה עמינדב: זה חד משמעי לא יהיה יותר.

אהרון גולדשטיין: איך ייתכן שהמפקחת כשלה והמפעיל לא כשל?

חיה עמינדב: כשיש איזושהי תקלה במערכת, אנחנו קודם כל לוקחים את האחריות על עצמנו ובודקים את עצמנו ורק אחר-כך הולכים ובודקים הלאה.

חיה עמינדב: התהליך של הבדיקה של בית אנדרו הוא לא נגמר, חלקו עדיין במשטרה, כמו שנאמר.

חיה עמינדב: הנושא הוא לא שנתיים, מהרגע שהנושא הובא לידיעתנו באמת שנתיים ייתכן שההורים התלוננו, אנחנו לא ידענו שום דבר.

חיה עמינדב: ואני לא רוצה שההורים יהיו מפקחים, זה לא תפקידם, תפקידם זה להיות הורים לילדים שלהם.

נאדיה חילו: אני לא מסכימה עם הדברים.

משה שרוני: חה"כ נאדיה, אני מבקש באמת.

חיה עמינדב: אני רוצה שההורים יבואו לבקר את הילדים שלהם, יהיו חלק מהמערכת, זה גם הבית שהם.

חיה עמינדב: ואם יש להם הערות הם יעירו את זה, אבל אני לא סומכת, זאת אומרת, לא שאני לא סומכת על מה שאתם אומרים, להפך, זה הפידבק, זה הפה של הילדים, אבל אני רוצה שהמפקח שלי יעשה את עבודתו ויאפשרו לו לעשות את עבודתו.

עדה גולדשטיין: סליחה, אותה מפקחת ממשיכה?

משה שרוני: גברת באמת, את רוצה לדבר אני אתן לך זכות דיבור, אבל אל תפריעי.

חיה עמינדב: אני אמרתי שאנחנו עושים רביזיה בפיקוח, בימים הקרובים זה יהיה.

חיה עמינדב: מכל שגיאה כזאת אנחנו לומדים ומתקדמים הלאה.

חיה עמינדב: אנחנו מפעילים היום מאות שירותים, אני רוצה שנמשיך להפעיל את מאות השירותים.

חיה עמינדב: רוב השירותים מופעלים בצורה יוצאת מגדר הרגיל.

חיה עמינדב: יושבת כאן יו"ר ועד ההורים הארצי, אם יש לה מה להוסיף, שתוסיף.

חיה עמינדב: אנשים מפגרים במדינת ישראל היום באמת מקבלים התייחסות יוצאת מן הכלל ברוב מסגרות המגורים שלהם.

חיה עמינדב: תודה.

נעמי רז: אני רוצה להוסיף רק הערה אחת לחלק מהדברים שגם חיה אמרה.

נעמי רז: מה שמדאיג אותי כיו"ר ועד ההורים, זה באמת שב-10 השנים האחרונות לא נסגרה אף מערכת לא תקינה.

נעמי רז: מה שהיה לפני 15 שנים, מערכת שלא עמדה בסטנדרטים שאתם קבעתם, אחרי שהורים התריעו ובדקתם ומצאתם שהיא לקויה, לא הצלחתם לסגור.

משה שרוני: זה מה שאני טענתי שמי שכותב את המכרז.

נעמי רז: מה שקורה זה שהחוזה כתוב ככה שצריך לעמוד בכל מיני דברים, אז אתם נותנים לו הקלה בדבר אחד ועוד דבר, אז הוא מתקן פה והחלק הרפואי מוזנח.

נעמי רז: היו לנו כבר מקומות כאלה שאמרנו, הוא לא ראוי הזכיין הזה, הוא לא ראוי המפעיל הזה, עברנו כך וכך שנים, היינו סבלניים.

נעמי רז: נכון שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה ומתריעים כי זה תפקידנו, בואו תסגרו את המערכת, ואני אומרת שוב, מערכת אחת שתיסגר פעם ב-10 שנים זה יהיה סמן לכל המערכות כי הם יידעו שיש שוט, אם יהיה לו יהיה שוט, לא טוב הפיקוח, איזה פיקוח שלא תשימי.

ליאת בן חביב: אני מצטרפת למה שאומרת מוועד ההורים הארצי.

ליאת בן חביב: ודבר נוסף שחשוב מאוד ואני שמחה שאתם רואים גם את תפקיד ועד ההורים ויש איזשהו שיתוף פעולה אתו, אבל גם בגלל תנאי הזכיין, אנחנו צד בחוזה הזה ולנו כהורים, כאפוטרופוסים, כפה של החוסים האלה, אנחנו צריכים להיות יחד אתכם, יחד עם הפיקוח לעזור, אבל גם יכולים לבוא ולהתריע שיש זכיין שמפר לא רק את החוזה ולא רק את האימון, גם את תנאי המחייה של אנשים, כמו מה שקורה בבית אנדרו.

אהרון ג’רמי: אני רוצה בוועדה הזו לשמוע על פיקוח, על מוסד אחד שהם מצאו כשל.

אהרון ג’רמי: 10 מפקחים במשך כל השנה כשל אחד.

אהרון ג’רמי: אני רוצה לראות פה נתונים, אני יכול לקבל?

אהרון ג’רמי: עכשיו האיש הזה, אני הייתי יו"ר הוועד הקודם, בכדי להשתיק את האנשים ללא שום קשר למה שנאמר בישיבה, אמר לנו: "אנחנו נבדוק את הילדים ומי שלא מתאים, אנחנו נוציא אותו מפה".

אהרון ג’רמי: שאלתי אותו האם זה אקוזה נוסטרה פה, שאלתי פה.

אהרון ג’רמי: הילד שלי ירד 7,8 ק"ג, הילד שלי לעולם לא היה חולה בבית, שם הוא חולה כל הזמן והם ניסו להחליף לו תרופה, שהפסיכיאטר בעצמו נתן לנו, שהזמנו אותו באופן פרטי, הוא ניסה להחליף לו את התרופה, האיש הזה שיושב פה.

אהרון ג’רמי: האיש הזה לא ראוי.

מידד גיסין: אני רוצה להתייחס רק לנושא של הפיקוח.

מידד גיסין: אני כבר ישבתי פה במספר גדול של ישיבות והוועדה בטח נתקלה במקרים האלה, אמנם אני יותר מטפל בנושא של בריאות ומשרד הבריאות, אבל גם משרד הרווחה יודע ש-10 מפקחים זה צחוק מהעבודה.

מידד גיסין: אבל אני חייב לציין, את האוצר אף אחד לא ישנה גם אם עם כל הכבוד לוועדה הזאת.

משה שרוני: לא, נכתוב מכתב לשר הרווחה.

מידד גיסין: או-קיי, ואז הוא ימנה שר רווחה ואז יעבירו את המכתב לשר הרווחה.

מידד גיסין: אני אתן דוגמה, משרד הבריאות בעצמו מודה שהוא לא מסוגל לפקח על המוסדות ועל המקרים שיש לו כבר.

מידד גיסין: ואל תשכחו שאנחנו הולכים לקראת רפורמה בבריאות הנפש שגם שם תהיה הפרטה.

משה שרוני: עוד לא הולכים.

מידד גיסין: עוד לא הולכים, אני מקווה שלא ילכו בצורה הזאת.

מידד גיסין: האוצר, על כל מוסד שנסגר מרוויח מיד, מבטל את התקנים, אבל כאשר צריך להוסיף תקן אחד לפיקוח.

מידד גיסין: יצא חוק אף משרד עובד שיוצא לפנסיה או חס וחלילה נפטר, אף אחד לא יכול להחליף את מקומו.

מידד גיסין: אז איך מדברים בכלל על פיקוח.

עדה גולדשטיין: אני רציתי רק להעיר להערתו של גיא, שאנחנו ההורים מתעקשים לא לקבל גם את מסקנות הוועדה שמינה משרד הרווחה בעצמו.

עדה גולדשטיין: ולומר שהוועדה הזו חקרה בצורה שטחית את המצב כיום, אבל גם לא קיבלה מנדט לחקור את המצב שהיה ולכן הממצאים הם כפי שהם.

עדה גולדשטיין: אבל הוועדה נמנעה מלחקור את עובדי המפתח, קרי: שני מנהלים, שלושה עובדים סוציאליים שטענו מפורשות שהם עזבו מטעמי מצפון, לא משום טעם אחר כי הם לא יכולים להמשיך לעבוד במערכת כזו שנותנת שירות כל-כך רע לילדים.

עדה גולדשטיין: זה שני מנהלים ושלושה עובדים סוציאליים, זה לא צוות זוטר, זה הצוות הבכיר שיצא.

דב חנין: אתם מאוד מנומסים.

עדה גולדשטיין: ומאוד מנומסים ולא נענינו, להפך, הפיקוח נתן לנו הרגשה שאנחנו הורים מפריעים וגם את זה לעיריית ראשון לציון שנציגתה יושבת פה, נעמי אחימוב, מנהלת המחלקה לשירותים חברתיים.

עדה גולדשטיין: ההורים הם גורם מפריע בעיני אותה מפקחת ולכן היא לא היתה מוכנה להקשיב לנו ולמרבית הפלא עם כל החוסר בתקנים, היא היתה לא פעם ולא פעמיים ולא עשר פעמים בראשון בבית אנדרו והיא ידעה מה קורה.

אהרון ג’רמי: לשתות קפה.

עדה גולדשטיין: ועל כך אנחנו מרגישים שאנחנו לא נרשה יותר, לא יכולים להרשות.

אריה אלדד: אחד המסמכים שקיבלנו הבוקר ושרק עכשיו אני מצליח לעבור עליהם, מעיד האח הראשי.

משה שרוני: אתה לא מבין את השיטה של המשרדים הממשלתיים, הם מביאים את המכתבים באותו יום שלא תספיק בכלל לעבור עליהם.

חיה עמינדב: ממש לא.

אריה אלדד: אבל יש להם מסמך שלאור מה ששמענו מאחד ההורים על טיפול רפואי לא תקין, יש דוח של מר ערדה חלימי, האח הראשי של משרד הרווחה, שמעיד על הטיפול בדיירים בהוסטל בית אנדרו, וזה דוח רפואי טוב מאוד.

אריה אלדד: אז השאלה אם אנחנו לא מאמינים למפקח של משרד הרווחה או שאנחנו אומרים שהדוח שלו משקף את המציאות והמצב הרפואי בדצמבר 2006 הוא טוב מאוד.

אריה אלדד: הדוח הזה הוא דוח בסדר גמור.

דב חנין: אני רוצה ברשותך להציע הצעה מעשית.

דב חנין: יש לנו פה כמובן תמונה בעייתית לגבי המעון עצמו וזו תמונה שמחייבת טיפול והתייחסות בפני עצמה.

דב חנין: יש לנו כאן שורה של שאלות יותר כלליות ורוחביות שמתגלה בפנינו, התמונה של הפיקוח היא תמונה קשה או תמונה של חוסר הפיקוח.

דב חנין: אני משוכנע שגם אם 10 מפקחים יעבדו מהבוקר עד הלילה הם לא יוכלו לפקח על מגוון המערכות שיש כאן, יש לנו לא רק מעונות.

דב חנין: גם ההחלטה שאתם קיבלתם אולי היא נכונה לעניין של מסגרות כאלה, אבל יהיו מקומות אחרים שבעצם יסבלו מחוסר פיקוח.

דב חנין: ולכן אדוני היו"ר, אני מציע הצעה מעשית, לפני שבוע ימים השתתפתי בוועדה למעמד האישה בדיון שהזמנו אליו את שר הרווחה רה"מ, והוא הגיע כי לא היתה לו ברירה הוא רוצה להיות שר רווחה, אז חוץ מהנאות יש גם חובות.

משה שרוני: הוא הגיע מפני שרעייתו חייבה אותו לבוא.

דב חנין: אז בוא נפנה לרעייתו גם בעניין הזה.

דב חנין: יש פה שאלות שלדעתי רה"מ בהיותו שר רווחה, צריך להידרש אליהן.

דב חנין: השאלות, אני בטוח שאם נזכיר לו את מבקר המדינה, תהיה לו מוטיבציה יותר גדולה להגיע כי בוודאי יש לו מה להגיד בעניין הזה, אבל אני חושב שדיון כזה בהשתתפות רה"מ הוא בעצם הדיון שיכול לתת התייחסות מערכתית ומבנית לשאלות המערכתיות והמבניות שמתגלות בפנינו.

משה שרוני: אחרי ששמענו את כל הדברים, אני גם צריך לסכם שיש לי עוד כמה ועדות די חשובות, עוד חמש דקות.

משה שרוני: הוועדה קובעת כי האחריות הציבורית והחברתית של האוכלוסיות של אנשים עם מוגבלות פיזית ושכלית, חלה על המדינה והיא אחראית לתפקודן של המסגרות הפועלות למען אוכלוסייה זו.

משה שרוני: הוועדה קובעת כי התגלתה בפניה תמונה קשה הנובעת מהחלטה מהירה של מערכות רווחה, ללא הבטחת פיקוח מינימלי על המוסדות המפורטים.

משה שרוני: תודה רבה, הישיבה נעולה.