ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 140, 2006-12-27 08:30

משה כחלון: אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.

משה כחלון: על סדר היום, תקנות הפיקדון על מכלי משקה (תיקון), התשס"ז-2006.

משה כחלון: אני כבר קדנציה שנייה בוועדת הכלכלה.

משה כחלון: בפעם הקודמת הייתי חבר הוועדה והיום אני יושב-ראש, אבל אני זוכר שבשנת 2004, ממלא מקום השר לאיכות הסביבה, חבר הכנסת לשעבר אילן שלגי, פנה בחודש אוקטובר וביקש להפחית את יעדי האיסוף, במקום 65 אחוזים ל-62 אחוזים.

משה כחלון: בשנת 2005, במקרה מילאתי את מקומו של יושב-ראש הוועדה, אני רואה שהשר לאיכות הסביבה, שלום שמחון, ביקש להקטין את היעדים ל-62 במקום 80.

משה כחלון: היום אנחנו מקבלים מכתב דחוף ומוצע שיעד האיסוף לשנת 2006 יהיה 65 אחוזים במקום 85 כקבוע בתקנות.

לאה ורון: המשרד להגנת הסביבה כל שנה סומך יותר על הוועדה כי כל שנה הבקשה מגיעה בסמוך לסוף השנה, אבל עם התקצרות המועדים.

לאה ורון: אם כאן זה הגיע ב-27 באוקטובר, כאן זה הגיע ב-16 בנובמבר, ועכשיו קיבלנו את זה היום.

משה כחלון: כפי שאמרתי, הפנייה הגיעה מהשר להגנת הסביבה גדעון עזרא.

משה כחלון: קודם לכן קיבלנו פנייה מהשר לאיכות הסביבה, שלום שמחון, וקודם לכן מממלא מקום השר לאיכות הסביבה, אילן שלגי.

משה כחלון: אני לא יודע אם זאת שיטה, אני לא יודע אם זה מקרה, אני לא יודע אם זה צירוף מקרים, אבל אנחנו כוועדת כלכלה צריכים לדון בזה, לשמוע ולקבל החלטה.

משה כחלון: זה נשמע לי כבר ממוחזר אם אומר כמה אני רואה בזה דבר חמור ולא בסדר.

משה כחלון: אולי יש פה מדיניות של הממשלה, ואולי מדיניות של המשרד.

משה כחלון: אני מניח שנשמע מנציגי המשרד שיש חוק פיקדון בדרך.

קריאה: אין קשר.

לאה ורון: בוודאי שיש קשר.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, הצעה לסדר.

דוד טל: אני חושבת שהגיע הזמן שהמשרד הרלוונטי – ואם הוא עשה כן, אקח את מילותיי בחזרה – או מי מהרשות המבצעת יעשה איזושהי עבודה ובדיקה לגבי הכושר והיכולת בפרק זמן כזה או אחר לאסוף.

דוד טל: זאת אומרת, יכול מאוד להיות, וזה מה שנאמר בתחילת הדרך של חוק הפיקדון, שבעצם מי שקבע קבע איזשהו רף מאוד מאוד גבוה שהוא קשה להשגה, ואז אנחנו עושים צחוק מעצמנו.

דוד טל: כל הזמן אנחנו מנסים להוריד את הרף כדי להגיע לנקודת איזון, כדי שזה יהיה אפשרי.

דוד טל: יש ארצות שהן מצוינות בזה.

דוד טל: למשל, דנמרק, שם כל דבר ממוחזר, ואפילו אנשים, אבל אני רוצה להסתכל על זה בצורה חיובית.

דוד טל: מדינת ישראל הצליחה ליצור, כתוצאה מהחוק הזה, איזשהו שינוי בתפיסה ובחינוך של האזרחים שלה לגבי החשיבות של המחזור.

דוד טל: אני חושב שאנחנו כחברי כנסת חייבים לקבל איזשהו מדד ואינדיקציה לגבי כמה באמת ניתן ואפשר למחזר, ולא לנסות לכוון גבוה כדי לעלות מעבר לרף ולאחר מכן כל פעם נמצא את עצמנו מורידים ומורידים את הרף.

דוד טל: כדאי לקבוע רף ריאלי ולעמוד בו.

משה כחלון: זאת אומרת, אתה אומר שיכול להיות שקבעו יעד מלאכותי.

דוד טל: בטוח שכן.

דוד טל: הראיה, השרים בעצמם מבקשים להוריד את היעד מפני שהוא לא מושג.

דוד טל: הוא לא מושג בגלל כל מיני תנאים ואני לא רוצה להיכנס לסיבות.

דוד טל: יש תנאים אובייקטיבים ואולי יש גם תנאים אחרים.

משה כחלון: אנחנו רואים שקודם זה היה 62, 65, במקום 80, 85.

דוד טל: הבקשה שלי מיושב-ראש הוועדה שיואיל בטובו להורות למשרד הרלוונטי, למשרד להגנת הסביבה, שאני חושב שהוא עושה עבודה יפה, בפרט בנושא הזה, שהוא יצטרך לעשות איזושהי עבודה ולהביא בפנינו איזה שהן בדיקות לגבי מה האפשרות, הכושר והיכולת פה במדינת ישראל, על-פי כל הפרמטרים של מדינת ישראל שלא דומה לשום מדינה אחרת בעולם, מה באמת אפשר להשיג.

דוד טל: נקבע את זה כיעד שהוא בר השגה ומשם נתחיל להתנהל.

דוד טל: צריך לקנוס?

דוד טל: נקנוס.

דוד טל: צריך לפרגן?

דוד טל: נפרגן.

משה כחלון: מנהלת הוועדה מראה לי שהחוק המקורי אומר ש"תאגיד מחזור יפעל לאיסוף של מכלי משקה ריקים מסומנים בשיעורים כמפורט להלן", ואני מדלג, "50 אחוזים לפחות עד ל-31 בדצמבר 2001, 60 אחוזים עד דצמבר 2002 ו-70 אחוזים עד 2003".

משה כחלון: "80 אחוזים לפחות עד דצמבר 2004".

דוד טל: הוא שאמרתי.

אתי בנדלר: בכל שנה, החל מ-2005, העלייה הייתה צריכה להגיע ל-85 אחוזים.

דוד טל: יכול מאוד להיות שהקביעה הזאת היא נטולת בסיס.

דוד טל: מישהו רצה משהו אדיר, גדול וחיובי, אבל הוא לא בר השגה.

דוד טל: אנחנו כל הזמן מסתובבים סביב הנושא הזה, האם מי שצריך לאסוף, אוסף מספיק או לא אוסף מספיק.

דוד טל: בוא נקבע לעצמנו נקודה שהיא ברת השגה, ואני לא יודע לומר ואני חושב שגם אדוני לא יכול לומר, אבל נציגי המשרד לאיכות הסביבה, אם יעשו בדיקה ועבודה, יוכלו לומר, וזה שווה בדיקה.

משה כחלון: זאת באמת שאלה נכונה.

משה כחלון: במקום לבוא כל שנה ולבקש, יביאו חקיקה, נשנה את החקיקה וזהו.

משה כחלון: שהשרים יבואו וישנו את החקיקה.

גלעד אוסטרובסקי: כפי שכולם יודעים, אנחנו – אדם טבע ודין – מלווים הרבה זמן את החוק, עוד מלפני שהוא נולד, ואני מוכרח לומר פה מה דברים מאוד נחרצים.

גלעד אוסטרובסקי: ראשית, היעדים נקבעו ועוגנו בחוק ובתקנות על-בסיס מקצועי ובדיקות מקיפות מאוד, על-בסיס דוגמאות מארצות אחרות, בחלקן מגיעים גם לשיעורים גבוהים יותר ואפשר לעשות את זה גם בארץ.

גלעד אוסטרובסקי: שנית, מבחינה מהותית גם יעדי המחזור לא נקבעים ולא אמורים להיקבע על-פי מצב רוחו או אמירתו של תאגיד המחזור.

גלעד אוסטרובסקי: לא.

גלעד אוסטרובסקי: מי שקובע אותם הוא המחוקק ולא על-פי הביצועים.

דוד טל: אתה ודאי תסכים אתי שמדינה בעולם שלישי, באפריקה בעיקר, תרצה לקבוע לה אפילו רף ממוצע, זה לא בר השגה מפני שזו מדינה בהתהוות, מדינה שרק התחילה, מדינה שמגיעים אליה מכל תפוצות העולם, מדינה עם מנטאליות כזו לחלק מהאנשים ומנטאליות אחרת לחלק אחר מהאנשים.

דוד טל: צריכים להתאים את זה לאוכלוסייה.

דוד טל: זה לוקח פרק זמן וצריך לעבוד על זה.

משה כחלון: אולי התנהלות של סוגי שווקים בעולם שאתה מבקש מאה כדי לקבל שישים.

גלעד אוסטרובסקי: אני משוכנע שהמצב הוא לחלוטין לא כזה.

גלעד אוסטרובסקי: ראשית, היעדים שנקבעו הם מדורגים.

גלעד אוסטרובסקי: הם התחילו מ-50 אחוזים והם עולים בהדרגה ל-85 אחוזים.

גלעד אוסטרובסקי: לראיה, זה התחיל מ-50 אחוזים וכבר בשנה השנייה לחוק עברו את ה-50 אחוזים.

גלעד אוסטרובסקי: לכן זו עובדה שלא היו צריכים להתחיל ב-30 אחוזים.

גלעד אוסטרובסקי: שנית, כמו שאמרתי, החוק נועד לטפל במרבית הבקבוקים, ב-50 ו-60 אחוזים זו מחצית או קצת יותר מזה, והוא נסמך על תשתית עובדתית ועל איסוף חומר ממושך שהדבר אכן אפשרי, אפילו במקטעי פסולת אחרים בארץ.

גלעד אוסטרובסקי: כלומר, הצגת הדברים כאילו הוטלה פה על היצרנים או על התאגיד משימה שהיא למעלה מכוחו, היא פשוט אמירה לא נכונה.

דוד טל: למה לא?

דוד טל: אתה אומר הראיה שהם השיגו 50 אחוזים, וזה היה בר-השגה, ואני אומר לך על אותו היגיון כמו שאתה אומר, שהראיה שביקשו 82 אחוזים ולא השיגו.

דוד טל: המשמעות היא שזה לא בר-השגה.

דוד טל: אם אתה אומר ש-50 אחוזים היה בר השגה, אתה צודק, אבל לפי אותו היגיון, הראיה שלא השיגו 80 אחוזים.

גלעד אוסטרובסקי: ההישג של 85 אחוזים הוא אחד מהעוגנים של החוק, ומדוע.

גלעד אוסטרובסקי: אחד הדברים שעלו שוב ושוב בוועדה הוא הנושא של השתתפות הציבור ואיך הציבור באמת מקבל את כספו בחזרה.

גלעד אוסטרובסקי: כאר היעדים נמוכים ומורדים, ובמיוחד רטרואקטיביים, ל-60 אחוזים או ל-65 אחוזים, התוצאה הישירה של זה היא פגיעה בציבור.

גלעד אוסטרובסקי: זה אומר שיש פחות אפשרות להחזיר בקבוקים.

גלעד אוסטרובסקי: אני רוצה לסבר את אוזני יושב-ראש הוועדה וחברי הכנסת, המשמעות של ההורדה המתבקשת כאן היא 50 מיליון שקלים.

גלעד אוסטרובסקי: 50 מיליון שקלים שהציבור היה צריך לקבל, לא קיבל והם נשארים בידי התאגיד.

גלעד אוסטרובסקי: 50 מיליון שקלים, 100 מיליון בקבוקים.

קריאה: 25 אגורות לבקבוק.

גלעד אוסטרובסקי: הקנס הוא כפל פיקדון.

גלעד אוסטרובסקי: אותו קנס, אותם 50 מיליון שקלים, היו יכולים להיות מושקעים בהגדלת התשתית, בפריסה.

דוד טל: מה שהמשרד להגנת הסביבה לא עושה.

משה כחלון: אני מבקש לשמוע את נציג המשרד להגנת הסביבה.

גיל יניב: אנחנו חושבים שאכן שלושה דברים יכולים לקרות.

גיל יניב: האחד, אם ירחיבו את החוק לבקבוקים גדולים, וזה הוכח בעולם כולו, אחוזי האיסוף עולים.

גיל יניב: השני, אנחנו רואים שיש אחריות יצרן.

גיל יניב: היום לפי החוק הקיים, אם אסף בדמות התאגיד, התאגיד הוא זה שבעצם מנהל את כל העניין.

גיל יניב: היצרנים מתחבאים מאחורי התאגיד.

גיל יניב: הקנסות וכולי, הם של התאגיד.

גיל יניב: הקיום של התאגיד בעצם עומד באותו קטע באחוז האיסוף שמוצע לעמוד על 65 אחוזים לבין ה-100 אחוזים שהוא מקבל מהיצרן.

דוד טל: אם תקנוס אותו, אתה יכול להפוך אותו לחדל פירעון.

גיל יניב: נכון.

אתי בנדלר: מי בעלי המניות?

אתי בנדלר: מי בעלי התאגיד?

גיל יניב: היצרנים.

אתי בנדלר: אתה בעצם רוצה לעשות הרמת מסך.

גיל יניב: הורדת מסך.

אתי בנדלר: אתה צודק.

גיל יניב: בעצם היצרנים, אם זה יחייב אותם, יכניסו את ידם לכיס וישלמו עבור זה.

גיל יניב: במסגרת החוק הנוכחי, אם אנחנו נדרוש תשלום של 5 אחוזים, בעצם התאגיד חדל פירעון כמו שאמר חבר הכנסת טל, כי בעצם התאגיד נעלם.

אתי בנדלר: ואין אחריות ישירה של היצרנים.

גיל יניב: אין אחריות.

משה כחלון: אותי מעניינים דברים הרבה יותר פשוטים.

משה כחלון: אתם ממתינים לסוף השנה לראות כמה הם אספו ואז לבקש להתאים את היעד?

משה כחלון: זאת אומרת, אם היו אוספים 40, הייתם מבקשים זאת.

דוד טל: לכן אמרתי מה שאמרתי בתחילת דבריי.

דוד טל: אסור שזה יקרה כך, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה.

משה כחלון: אני רוצה לדעת איך זה פועל.

משה כחלון: פעם ביקשתם באוקטובר, לאחר מכן בנובמבר ועכשיו אתם באים בדצמבר.

משה כחלון: זאת אומרת, אתם כבר רואים כמה שהם אספו ואז מבקשים מוועדת הכלכלה דחוף לאשר את חוק הפיקדון ואתם מבקשים להוריד את זה ליעד מסוים.

משה כחלון: אתם עובדים הפוך.

משה כחלון: אולי לא צריך לעשות חוק.

משה כחלון: אולי צריך לבטל את הכול, וכמה שהם יאספו, נאמר שזה היעד.

גיל יניב: האמת היא שבכל שלושת השנים האחרונות הריטואל שבו התאגיד לא עמד באחוזי המחזור, 62, שנתיים, ועכשיו 65, הוא בא אלינו ואמר שהוא קורס ושנדע שב-1 בינואר, אם אין את הדבר הזה, הוא לא מסוגל לשלם 50 מיליון, וזה נכון, זה שיעור הקנס שהוא יהיה חייב בו, והוא מודיע על עצמו כחדל פירעון.

משה כחלון: על הרקע הזה שאתם טוענים שאם לא נוריד את היעדים, התאגיד מתפרק.

גיל יניב: נכון.

משה כחלון: איפה הציבור נפגע אם התאגיד מתפרק?

גיל יניב: בכך שבעצם מפסיק האיסוף.

גיל יניב: תיאורטית יכול להיות שאם אתה או אני לצורך העניין נאסף בקבוקים ואני אבוא עם הבקבוקים של חברת קוקה-קולה לפתח המפעל, בעל המפעל יהיה חייב לשלם לי את ה-25 אגורות, ואז תתחיל להיות מערכת שאין תאגיד ושבעצם כל אספן הולך לכתובת הבקבוק ודורש את הפיקדון בפועל מבעל המפעל.

גיל יניב: זה הופך בעקיפין להיות אחריות יצרן.

אתי בנדלר: למה אתם כל כך מפחדים מפירוק התאגיד?

אתי בנדלר: החוק כביכול נותן לך מענה.

דוד טל: יהיו כמה אנשים כאלה, אנשים עקרוניים שיעשו את זה כדי לכפות עליהם את החוק, אבל רוב הציבור לא יעשה את זה והוא לא ילך למפעל קוקה-קולה להחזיר את הבקבוקים.

אתי בנדלר: אנחנו יודעים יש אספני בקבוקים, אבל השאלה איפה אספני הבקבוקים יחזירו את הבקבוקים, לתאגיד או ליצרנים.

דוד טל: מטרת החוק הייתה בין היתר לחנך את הציבור כך שכל אחד ירגיש את המחויבות שלו לניקיון.

אתי בנדלר: הוועדה שבה ומדברת מדי שנה על מסעות פרסום, על תשתיות להחזרת בקבוקים, מתבקשת לאשר תקציבים, והשיירה עוברת.

משה כחלון: גיל, מתי המשרד מתכוון להביא את החוק?

גיל יניב: החוק עבר ועדת שרים לחקיקה, היה איזשהו ערעור של השר נהרי והיה אמור להיות דיון בממשלה.

גיל יניב: אנחנו מאוד מקווים שנעביר אותו ממש בקרוב.

משה כחלון: בחוק הפיקדון יש התייחסות ליעדים?

גיל יניב: בוודאי.

משה כחלון: אותם יעדים\?

גיל יניב: אותם יעדים.

גיל יניב: יש הבדל אחד, אם אז לא עומד היצרן באחוזי מחזור, הוא בעצם מכניס את ידו לכיס.

גיל יניב: יש לו אינטרס אישי כי אחרת הוא נקנס, וזה לא איזה תאגיד, איזה מין גוף אמורפי שחי מרווחים.

משה כחלון: זה גוף שאתם יצרתם.

לינור אריאלי: בתחילת הדיון שאלת האם מדובר בשיטה, ואכן בפירוש זו שיטה להגיש יום לפני דיון בקשה להורדת יעדים וזאת כבר פעם רביעית ברציפות.

לינור אריאלי: אתמול החליט השר שהוא מאשר את הורדת היעדים והיום זה מובא לדיון בוועדה.

לינור אריאלי: אני לא מדברת על חוסר התקינות המנהלית שקיים כאן והיכולת לתת לציבור אפשרות להתגונן ולהתנגד.

לינור אריאלי: אני לא מדברת על כך שהיה צריך להביא את זה לידיעת הציבור שידע במה מדובר כאן.

לינור אריאלי: אני לא מדברת על כך שמול הוועדה לא נמצאים מסמכים שמוכיחים את מה שהתאגיד כל הזמן אומר, שהוא אומר לקרוס.

לינור אריאלי: קיבלתם מסמכים שאומרים את זה?

לינור אריאלי: ראיתם איזה שהם מסמכים?

משה כחלון: את זה אומר משרד ממשלתי.

לינור אריאלי: ועדת הכלכלה לא סתם ניתנה לה הסמכות בחוק להיות הבקרה של השר.

לינור אריאלי: השר מקבל את החלטתו ויש לנו ביקורת מפה עד הודעה חדשה.

לינור אריאלי: מדובר בשימוש לרעה בסמכות שניתנה לו על-פי החוק, זה סיכול כוונת המחוקק, זה פשוט לרוקן את החוק מתוכן והוא פוגע במו ידיו בחוק שהוא עצמו קידם ורוצה לקדם בתיקון הבא.

דוד טל: או שלפי השקפת עולמו הוא רוצה לשנות את החוק.

לינור אריאלי: אני מיד אגיע לחוק החדש.

לינור אריאלי: אני מדברת על חוק קיים ואני אומרת שהשר משתמש פה פעם אחר פעם לרעה בסמכות שניתנה לו.

לינור אריאלי: הוועדה נמצאת כאן כבקרה על החלטת השר.

לינור אריאלי: היא בעצמה נבחנת על סמך ההחלטות שהיא מקבלת על-פי מדדים של שלטון תקין, שזה אומר שהיא צריכה לדעת האם הטענות שנטענות מולה, גם על-ידי השר לאיכות הסביבה, הן טענות נכונות, הן טענות מבוססות עובדתית, האם באמת התאגיד יקרוס מחר, ואם הוא קורס, מה המשמעות של זה.

לינור אריאלי: לשר, על-פי החוק, יש אופציה לפרק את התאגיד במידה שהוא רואה שפעם אחר פעם הוא לא עומד ביעדים שלו.

לינור אריאלי: כספי הקנסות הם בדיוק הכספים שאמורים לשמש להרחבת תשתית האיסוף.

לינור אריאלי: הטריק פה – וזה פשוט טריק במלוא מובן המילה, זו פשוט רמייה שמתרחשת שנה אחר שנה – תאגיד המחזור אומר שהוא לא מסוגל לאסוף את הבקבוקים כי הציבור לא מחזיר לו.

לינור אריאלי: הציבור לא מחזיר את הבקבוקים כי אין לו איפה להחזיר את הבקבוקים.

לינור אריאלי: אין איפה להחזיר את הבקבוקים, כי אין כסף.

לינור אריאלי: אין כסף, כי שנה אחרי שנה התאגיד לא משלם את הקנסות.

לינור אריאלי: 50 מיליון שקלים, פעם רביעית, 200 מיליון שקלים שאמורים היו לשמש להרחבת תשתית האיסוף לשם הצלחתו של חוק הפיקדון.

לינור אריאלי: פעם אחר פעם הוועדה הזאת – ואני מקווה שהפעם לא – משמשת כחותמת גומי להחלטה שהיא לא תקינה, להחלטה שבמו ידיה הורסת את חוק הפיקדון.

לינור אריאלי: עכשיו אני מגיעה לחוק החדש שמקדמים אותו ומנסים עכשיו לומר שזה החוק שבעצם אמור להכשיר את ההחלטה הזאת.

לינור אריאלי: החוק החדש מתבסס בדיוק על אותם יעדים, בדיוק על אותו מנגנון של קנסות.

לינור אריאלי: נכון, ואנחנו תומכים במלוא מובן המילה בחוק החדש, הוא מכיל אחריות יצרן אבל עדיין זה לא משנה את העיקרון שהחוק הזה קובע.

משה כחלון: הדברים ברורים והם נאמרו.

לינור אריאלי: משפט אחד אחרון.

משה כחלון: אם אני אאפשר לך, לא תסיימי גם בשעתיים, ובצדק, כי את מדברת מדם ליבך.

משה כחלון: אני מבין אותך.

לינור אריאלי: באמת נקודה אחרונה.

לינור אריאלי: לחוק החדש יש המון התנגדות.

משה כחלון: נזמן אותך לדיון בחוק הבא.

לינור אריאלי: ההתנגדות הזו מתבססת על כך שאומרים שחוק הפיקדון נכשל.

לינור אריאלי: חוק הפיקדון נכשל בדיוק בגלל ההחלטות האלה.

אמנון כהן: אני חושב שכל הנושא של חוק הפיקדון היה מהותי, גדול ורציני.

אמנון כהן: אפשר לומר שהוא נכשל, אפשר לומר שהוא עדיין צריך לעבור שינויים רבים.

אמנון כהן: הנושא של תאגוד בכלל, אני לא יודע אם זו שיטה נכונה, אבל כרגע זה נמצא במצב הזה.

אמנון כהן: הממשלה החליטה לשנות משהו, ועוד לא למדתי את החקיקה החדשה.

אמנון כהן: עצם זה שיש חקיקה חדשה, ולא הספיקו בגלל חילופי שלטון לדון בה, מה גם שהשר שנכנס למשרד רוצה לעשות שינוי.

אמנון כהן: אני חושב שבגלל שאנחנו נמצאים בסוף שנת תקציב, ואנחנו לא יכולים לקבוע היום אם ישלמו קנס או לא ישלמו קנס, אם יהיה תאגיד או לא יהיה תאגיד, צריך לשים פה סייג שזו פעם אחרונה וכי בשנה הבאה אנחנו חייבים ביחד עם הממשלה, או בלי ממשלה, לפתור את הבעיה הזאת.

אמנון כהן: לפני שמחוקקים חקיקות לעם ישראל, צריך קודם כל לבדוק איך יהיו התשתיות ואיפה יהיה לאזרח מקום.

אמנון כהן: אני אומר שקודם כל צריכות להיות תשתיות, ואז אם רוצים להרחיב לבקבוקים היותר גדולים, אפשר לדון.

משה כחלון: אומרים לנו שזה משחק כזה שזה לא יזוז אף פעם.

אמנון כהן: זו חקיקה רצינית מאוד.

אמנון כהן: התחילו לצאת לדרך ובדרך מגלים כל מיני בעיות שצריך לטפל בהן.

אמנון כהן: ברוב הבעיות צריך לטפל עם חקיקה, כי אחרת אי אפשר לתקן אותן.

אמנון כהן: אני חושב שבחקיקה הגדולה נתקן את הטעון תיקון.

דוד טל: אני לא מקבל את דבריו של ידידי.

דוד טל: אמרתי בתחילת דבריי, אני חושב שזה הנכון.

דוד טל: קודם כל צריכה להיעשות בדיקה מקצועית כדי שנקבע רף שנדע שהוא בר-השגה.

דוד טל: לאחר מכן אפשר אולי להתקדם.

דוד טל: כדי שלא ייווצר מצב הביצה והתרנגולת, אולי כדאי שהרשות המבצעת – קרי, הממשלה - תשקיע את הכסף הנחוץ במתקני איסוף, ואז לא תישמע טענה שאין כסף ויהיו מתקני איסוף.

דוד טל: מבחינתי שבהמשך הם ימשכו את הכסף הזה בחזרה.

דוד טל: מלכתחילה נקבע את היעד כך שהוא יהיה יעד ריאלי ואמיתי שאפשר להשיג אותו.

דוד טל: אם היעד הוא לא ריאלי, הם יבואו גם יבואו עוד פעמיים ושלוש.

הדס פיקסלר: בתוקף סמכותי, לפי סעיף 23(א)(4)(א) לחוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999 ובאישור ועדת הכלכלה של הכנסת אני מתקין תקנות אלה: 1.

הדס פיקסלר: תיקון תקנה 6ב בתקנה 6ב לתקנון הפיקדון על מכלי משקה, התשס"א-2001 – (1) אחרי פסקה (4) יבוא: (4א) 65% לפחות – עד יום י' בטבת התשס"ז (31 בדצמבר 2006).

הדס פיקסלר: (2) בפסקה (5), במקום "2006, יבוא "2007".

משה כחלון: לפני שאני מביא את זה להצבעה, אני חייב להביע את מורת רוחי האישית מהסיפור הזה.

משה כחלון: אני חושב שזו שיטה.

משה כחלון: אני דווקא די מקבל את הדברים של עורכת-הדין אריאלי, אבל התפקיד שלי הוא להביא תקנות ולהעמיד להצבעה ואני עושה את זה במידה מסוימת של צער.

משה כחלון: מי בעד אישור התקנה?

משה כחלון: אני באופן אישי נמנע.

משה כחלון: התקנה אושרה

משה כחלון: תודה רבה.