ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 90, 2006-12-12 10:00

עמירה דותן: בוקר טוב, ברוכים הבאים.

עמירה דותן: יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת מנחם בן-ששון, החט יחד את הישיבה הזאת, ביום המיוחד הזה, לכל הנושא ולכל התחום של נשים ערביות – זכויותיהן ומעמדן.

עמירה דותן: כחלק מההכנה ש למפגש הזה, שאני מאוד מתרגשת להיות יושבת-הראש של הישיבה הזאת, קראתי כמה וכמה חומרים, ביניהם כאלה שכתבה עורכת-דין סוניה בולס.

דבי גילד-חיו: היא לא היתה יכולה להיות לצערי, בגלל התחייבות קודמות.

עמירה דותן: דעותיה, אני רוצה שיושמעו.

עמירה דותן: היא כותבת שנשים ערביות סובלות מהפה כפולה, גם כמיעוט לאומי וגם כנשים.

עמירה דותן: היא כותבת בחומר הזה, שזה עתה יצא, "חסמים בפני שוויון", שבמקרה הבדואי הם קורבן פסיבי לתפיסות מונותיות של הממסד הישרא ולפרשנות של הממסד למודרניזציה.

עמירה דותן: אני רוצה להוסיף שזו פרשנות לא רק של הממסד, אלא של החברה כולה, לנושא של מודרניזציה.

עמירה דותן: זה ספר יוצא מן הכלל.

עמירה דותן: אם אנחנו נוגעים בנושא התעסוקתי, ובכוונה בדיון הזה לא רציתי לדבר על הטרדות ועל הנושאים המיניים, כי אני בהחלט מסכימה עם חבר הכנסת מתן וילנאי שחושבים שזה הנושא.

עמירה דותן: מדברים על נשים, יש ישר הנושא של הטרדות מיניות ודברים מהסוג הזה.

עמירה דותן: אני מאמינה שאישה חזקה ואישה שמודעת לזכויותיה יכולה לעמוד על זכויותיה גם בנושאים האלה.

עמירה דותן: צריך להתחיל מהבסיס ולחזק את הבסיס, כדי שעל הבסיס אפשר יהיה לבנות את המסד היותר ברור.

עמירה דותן: בנושא התעסוקתי מונה עורכת-הדין בולוס כמה דברים: האחד, העדר מסגרת של טיפול בילדים; הכשרה מקצועית במגמות מסורתיות, שמונעות את הכניסה או יוצרת העדר כישורים להשתלבות בשוק העבודה המודרני; נגישות, שזה תחבורה מהמקום שבו הן חיות למקומות שבהם יש עבודה; נורמות חברתיות, גם של החברה הישראת-היהודית, גם של החברה הערבית-ישראת; ואי מודעות לזכויות שהן חלק מזה.

עמירה דותן: ואני מוסיפה לזה, ברשותכם, גם את הנושא של החוסר במודל.

עמירה דותן: זאת אומרת, יש מעט מאוד מודם של נשים ערביות שעשו את זה, ולכן יכולות להוות דוגמה לאחרות שיגיעו.

עמירה דותן: אני מכירה במגזר הבדואי, שאיתו עבדתי בשנים האחרונות, הרבה מאוד נשים שפרצו את המחסום ועושות עבודה מדהימה, והופכות להיות לסמל ולדוגמה גם בקהילה שלהן וגם לנו כחברה בכלל.

עמירה דותן: תופעה נוספת שאני רוצה לגעת בה היום היא התופעה של המעמד האישי של נשים ערביות, כולל נישואי קטינות.

עמירה דותן: רק מקריאת חומרים לקראת הדיון הזה בכלל הייתי מודעת לכך שגיל הנישואים בארץ הוא 17, הייתי בטוחה שזה 18 לפחות, וזה נישואי קטינות ממש, עם כל הנושא של הדרה שלהן מהזכויות הבסיסיות שלהן, גם הפית וגם המנטות.

עמירה דותן: אני חוזרת דע ש מתוך העבודה עם הנשים הבדואיות, שזה גם בריאות פיזית, גם בריאות נפשית, וגם, כמובן, כל הפן של נישואים כאישה ששית או רביעית.

עמירה דותן: אני מבינה שלחלק מהן, ככל שיש עיה בהשכלה, היכולת להינשא כאישה ראשונה קטנה.

עמירה דותן: זאת אומרת, היא פחות שווה, ולכן היא נישאת כאישה שנייה, ששית או רביעית, שזאת תופעה שאנחנו חייבים לטפל בה.

עמירה דותן: אני מאוד מברכת אתכן על בואכן, אני מקווה שהדיון יהיה פורה.

עמירה דותן: מאחר שאתן האורחות שלנו, הייתי מבקשת לשמוע את קולכן ולתת את ההדגשים שלכן לדברים.

עמירה דותן: נדון בדברים, ואני מקווה שנצא מפה עם אמירה והמשך עשייה.

עמירה דותן: אני לא בעד שנעשה דברים חד-פעמיים, אני בעד שהוועדה הזאת תמשיך לעבוד, ואו לעבד חוק שיטפל בנושאים שתכף נדבר עהם.

מתן וילנאי: חייבים להבין למה החוק העכשווי לא טוב מספיק.

נאדיה חילו: אני אסביר.

נאדיה חילו: יזמתי שלושה תיקוני חקיקה.

עמירה דותן: מי מכן רוצה להתחיל?

עמירה דותן: נאדיה חילו תתחיל, עד שהבנות יתחממו.

נאדיה חילו: אני רוצה לפתוח ולהדגיש, בהדגשה מאוד חזקה, את הברכה ש על קיום הדיון בנושא הזה, ועל בחירת הוועדה ביום זכויות האזרח להתמקד בנושא הנשים הערביות.

נאדיה חילו: טוב עשיתם.

נאדיה חילו: אני לא יודעת אם היתה בעבר, ביום זכויות האזרח, התמקדות מהסוג הזה.

נאדיה חילו: את זה, חבר הכנסת מתן וילנאי יגיד .

נאדיה חילו: אני מברכת אותך, כיושבת-ראש, ואת הוועדה עצמה.

נאדיה חילו: הבאת כמה היבטים בקיצור.

נאדיה חילו: המצב באופן כל של הנשים הערביות במדינת ישראל הוא נחות, לא שהוא כפול הפה, אלא יש גם הפה משולשת.

נאדיה חילו: דבר אחד, הן שייכות לחלק של האוכלוסייה הערבית, למיעוט.

נאדיה חילו: דבר שני, הן שייכות לנשים, וזו ההפה השנייה.

נאדיה חילו: דבר ששי, הן מופלות בתוך החברה שלהן, יש הפה פנימית בחברה הערבית בגלל הערכים, הנורמות, המחסומים, ההשתקות למיניהן ואי מתן הזדמנויות בחברה שלהן.

נאדיה חילו: עם זאת, החקיקה במדינת ישראל, שהיא מתקדמת בנושא נשים, נתנה את הדחיפה האמיתית לנשים ערביות.

נאדיה חילו: וזה מתחיל עם חוק חינוך חובה.

נאדיה חילו: חוק חינוך חובה נתן הזדמנות להשכלה לבנות, והתוצאה של החוק היום הוא, שתוצאות הבגרות והייצוג של בנות בנושא של המודים התיכוניים הוא יותר גדול, הן מגיעות לתעודת הבגרות באחוז יותר גבוה.

נאדיה חילו: בהשכלה הגבוהה לפני כמה שנים הגענו, מבחינת הבנות, ל-50%, היום מספר הסטודנטיות הערביות בקרב כל הסטודנטים הערבים הוא יותר גבוה, הוא עבר את ה-50%.

נאדיה חילו: בנושא התעסוקה, אפילו בהשוואה לנשים יהודיות, בהשוואה לגברים ערבים, שם יש התקדמות מסוימת.

נאדיה חילו: מ-17% לפני כמה שנים, ל-25%-26% לפי הסטטיסטיקות היום.

נאדיה חילו: אבל החלק הזה עדיין לא נותן ביטוי כולת, להשכלה ולהפיכת הנשים להון אנושי.

נאדיה חילו: זה לא מתבטא בחברה מבחינת ההשכלה.

נאדיה חילו: יש לזה כמה סיבות.

נאדיה חילו: גברתי ציינה את הנושא של הנגישות והתחבורה.

נאדיה חילו: היה אפילו דיון מיוחד שיזמנו בוועדה למעמד האישה בנושא הזה, על חוסר הנגישות הציבורית, שהוא גם חסם.

נאדיה חילו: הייתי מוסיפה או עוד חסם אחד שהוא מאוד רציני, וזה, העדר מסגרות לגיל הרך.

נאדיה חילו: אנחנו יודעים שהמסורת והתרבות הערבית מביאות לכך שנשים מרובות ילדים.

נאדיה חילו: צריך לקיים את הנושא של ערך המשפחה וגידול ילדים, וזה לא משתלב הרבה פעמים.

נאדיה חילו: וכשאישה רוצה לנסוע מחוץ לכפר, כי ביישובים הערבים אין מספיק אזורי תעשייה, זה עוד חסם.

נאדיה חילו: אין תחבורה ציבורית, ואין לה פתרונות לדים.

נאדיה חילו: ההורים ש ושל חלק מאיתנו שמרו לנו על הילדים כשאנחנו יצאנו, ואני אומרת את זה בגאווה, אני הצלחתי לעשות זאת בתמיכה מאוד מסיבית של הורי.

נאדיה חילו: גם היום, זוגות צעירים ובחורות שלומדות לא יכום לשמור על הילדים, ומבחינה זו המסגרות של הגיל הרך, ואנחנו מקדמים היום חקיקה בנושא הזה, חשובות מאוד.

נאדיה חילו: החקיקה של הכרה בהוצאות וגם במעונות חינם מגיל אפס תיתן הזדמנות מאוד-מאוד ייחודית לנשים ודחיפה רצינית לקראת קידמה.

נאדיה חילו: הייתי מוסיפה או את הנושא של מודעות לזכויות.

נאדיה חילו: הנושא של העצמת נשים.

נאדיה חילו: המון גופים עוסקים בזה, והייתי רוצה לציין ששתי החברות שיושבות כאן חברות בעמותות למיניהן, בנוסף למסגרות ממלכתיות, ויש דחיפה מאוד רצינית בנושא של זכויות נשים, של מודעות לזכויות אזרח, של העצמת נשים, של תפקידן.

נאדיה חילו: נושא אחד הוא נושא שמאוד לא התקדם עד היום, ייצוג הנשים, הימצאותן במרכזי קבלת החלטות, שילובן בפוטיקה המקומית והארצית.

נאדיה חילו: כיהנתי כמעט שש שנים במרכז השלטון המקומי כמנהלת היחידה למעמד האישה, ואני יודעת כמה, בהשוואה אפילו לנשים יהודיות, שגם הן מופלות, שגם הן סובלות מבחינה זו, ולא התקדמו, המחסומים בפניהם מבחינה פוטית וקבלת החלטות הם עצומים.

נאדיה חילו: לעומת 203 או 204 נבחרות ציבור, נשים יהודיות, שיש בשלטון המקומי, יש היום רק שלוש נשים ערביות.

נאדיה חילו: שום ראש עיר, חברות כנסת אין, המספר שלנו, כנשים בכנסת, לא מספיק, אני היחידה.

נאדיה חילו: הייתי רוצה לראות גם מפלגות ערביות שיתנו הזדמנות לנשים, ויושב פה חברי דב חנין.

נאדיה חילו: זה לא אומר שאין נשים שיכולות ויש להן כל המיומנויות האישיות לסלול את דרכן ויצג, גם במישור המקומי וגם הארצי.

מתן וילנאי: את לא מבינה את הבעיה, הבעיה שהן יכולות, והגברים פוחדים מזה.

נאדיה חילו: היום החברה הערבית הגברית מאוימת באיום סמוי, שהיא לא תודה בו, על ידי חיזוק של נשים, שבתוך ביתן ובתוך יישובן, מבחינה פונקציונת, הן הקובעות.

נאדיה חילו: אם יהיה מחקר מי מנהל את משק הבית מבחינת החלטות פנימיות – אפילו על קניית רכב – מחקר הראה שאפילו בקניית רכב: סוג הרכב, אפילו הצבע, האישה קובעת, אבל זה סמוי.

נאדיה חילו: הכלכלה של הבית – הכול בידי האישה.

מתן וילנאי: מה סמוי?

מתן וילנאי: היא אומרת.

נאדיה חילו: הגבר הוא שמקבל את ההחלטות, שלא יגידו שאשתו אמרה לו.

נאדיה חילו: יש חשש ואיום בנושא.

נאדיה חילו: החברה הערבית חוטאת בזה.

נאדיה חילו: חברה שסבלה מהפה וסובלת מהפה ודורשת ומפנה את האצבע לשוויון, לא יכולה לדרוש שוויון מאוד מסוים, השוויון לא מתחלק, שוויון מבחינתי הוא טוט.

נאדיה חילו: חברה ערבית שעדיין שואפת להגיע לשוויון בחברה הישראת לא יכולה, ברגע שמדובר על שוויון נשים, לשים את זה בשוים ולהגיד: עד כאן, השוויון הוא רק שוויון חברתי, וכשמדובר בנשים, אנחנו את החלק הזה לא ניישם.

נאדיה חילו: היא צריכה ישם את הנושא הזה בתוכה, ובד בבד עם אצבע מאשימה, לעשות חשבון נפש אמיתי.

נאדיה חילו: היא לא יכולה להרשות לעצמה את הלוקסוס הזה, שהיא חברה שזקוקה לתמיכה, ובו בזמן לוותר על חצי ממנה ועל הון אנושי שהצטבר, שאותו היא שמה בזווית, ומוותרת עו מראש.

עמירה דותן: תודה רבה.

עמירה דותן: הייתי רוצה לראות מצע לדיון בדברים שאמרתי, וחברת הכנסת חילו אמרה, סחה שהייתי הראשונה שדיברתי.

עמירה דותן: הייתי רוצה שנשכיל לא לחזור על העובדות.

עמירה דותן: העובדות לא טובות, אנחנו לא אוהבים אותן, וכמו שאמרה חברת הכנסת חילו אנחנו רוצים יחד את הישיבה הזאת כדי לוודא שאנחנו מבינים עם מה אנחנו עובדים, ואיפה אתם רואים אותן נקודות, שאם נטפל בהן, זה ישך כדי שנוכל לראות מימוש של הזכויות בצורה המקסימת שלהן.

עמירה דותן: עם הדברים שאמרת אני מרגישה די נוח, כי הייתי שם לפני כמה שנים.

עמירה דותן: אין הבדל מבחינה זו בין אישה כמוני, שנולדה למשפחה מסורתית יהודית בתוך מדינת ישראל, בחסמים שראיתי בפני כאשר אני גדלתי.

עמירה דותן: את חלקם בנותי עדיין.

עמירה דותן: אז אני מרגישה נוח.

עמירה דותן: דיברת על שני חסמים מיוחדים.

עמירה דותן: האחד, החסם בתוך החברה הערבית והקריאה למימוש הזכויות בתוך החברה, כלומר, זכויות טוטות; והדבר הנוסף – ההדרה.

עמירה דותן: בגלל כל אותם שלושה חסמים, שדיברנו עהם קודם, זה כאילו כפול ומכופל.

נאדיה חילו: לגבי הצעות החוק.

נאדיה חילו: בנושא של הצעות החוק יש ייצוג הולם לנשים באופן כל, חוק הדירקטורים וכל החוקים הנוספים, ויש ייצוג לערבים.

נאדיה חילו: מה שקרה במציאות, כאשר מדובר בערבים – גברים תפסו את העמדות; כשמדובר בנשים – נשים יהודיות תפסו את העמדות.

נאדיה חילו: יזמתי שלושה תיקוני חקיקה בנושא של הדירקטורים, בנושא של חוק הספורט, שאומר: אם כבר נשים – נשים מכל קבוצות האוכלוסייה, נשים ערביות, נשים דרות.

נאדיה חילו: כך גם נשמור על החוק.

נאדיה חילו: זאת עוד דחיפה שהיינו יכום לתרום.

דב חנין: הייתי רוצה להתייחס לשאלת החסמים שהעת, מזווית טיפה שונה.

דב חנין: קודם כול, אני בהחלט מסכים גם לדברים שלך וגם לדברים של נאדי חילו בעניין ההפה המשולשת של הנשים הערביות.

דב חנין: זו בעיה רצינית ועמוקה, יש לה הרבה מאוד היבטים, שבחלקם נמצאים פה גם בניירות שבפנינו, שמתייחסים גם לשאלות חברתיות ותרבותיות מאוד חשובות.

דב חנין: אבל אני בא ממסורת ניתוח, שמציעה לבחון קודם כול שאלות כלכות ומבניות, אם אנחנו רוצים להתמודד עם בעיות חברתיות.

דב חנין: ולכן אני שואל את עצמי קודם כול את השאלה, מהם הדברים בתוך המערכת הכלכת שתוקעים אותנו.

דב חנין: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שנראות קריטיות.

דב חנין: אם אנחנו מדברים על שוק העבודה, אנחנו נמצאים בבעיה מאוד רצינית של האישה הערבייה.

דב חנין: הבעיה הזאת נובעת מכמה סיבות.

דב חנין: סיבה אחת היא, שיש מחסור אמיתי במקומות עבודה.

דב חנין: בשוק הישרא בכלל יש מחסור במקומות עבודה, וזאת בעיית הבעיות.

דב חנין: אבל עוד יותר הבעיה הזאת קיימת ביישובים הערביים ובשכונות הערביות.

דב חנין: היא קריטית במיוחד לגבי נשים, כיוון שנשים, בגלל השיקום החברתיים, פחות גמישות, יש להן אילוצים נוספים.

דב חנין: אם הן צריכות לצאת ולעבוד מחוץ לבית, יש להן הרבה יותר קשיים, אם אין שירותי תחבורה למשל.

דב חנין: ביישובים הערביים היום אין פריסה מתאימה, אם את מדברת על חסמים של מערכות השירותים החברתיים שקיימים במדינת ישראל: לא משרדי ממשלה, לא רשויות אחרות, שבהן בדרך כלל, במשק העבודה שלנו, נשים נוטות יותר להשתלב.

דב חנין: במשרד ממשלתי נשים יכולות לעבוד, אבל אין לנו בכלל משרד בעיר ערבית, אפילו בעיר ערבית גדולה.

דב חנין: הייתי לפני כמה ימים בסחנין.

דב חנין: משרדי ממשלה לא קיימים בסחנין, כאילו העיר הזאת לא זקוקה לשירותים של משרדי ממשלה.

דב חנין: בדרך כלל אלה המקומות שנשים נוטות להשתלב בהם.

דב חנין: יש בעיה של מקומות העבודה ומקומות התעסוקה, ותפקידה של המדינה בעניין הזה.

דב חנין: יש בעיה של נשים שכבר עובדות, שעובדות ברמת שכר מאוד ירודה.

דב חנין: זה קשור גם לשאלה שהענו בוועדה אחרת של הכנסת, שאלת רמת האכיפה של חוקי עבודה, חוק שכר מינימום.

דב חנין: אישה שכבר עושה מאמץ, יוצאת החוצה ומשלמת את המחיר החברתי והקשיים עם הילדים, כאשר בסופו של יום היא מביאה הביתה סכום עלוב, אין לה שום אינטרס אמיתי כלכ לצאת לעבודה.

עמירה דותן: לה ולמשפחה שלה.

דב חנין: נכון.

דב חנין: לכן אנחנו פה נתקם שוב בבעיה.

דב חנין: יש בעיה איומה של מסגרות לטיפול בילדים באוכלוסייה הערבית.

דב חנין: המספרים שהובאו בפנינו הם מהממים.

דב חנין: ידעתי שיש בעיה, אבל אני חייב להגיד לכם שאפילו אני הופתעתי עד כמה הבעיה הזאת קיצונית.

דב חנין: אני מסתכל פה ורואה – 1,600 יום מעונות במדינה, ורק 25 במגזר הערבי.

דב חנין: זה לא יאומן.

דב חנין: הרי במגזר הערבי יש 27% מהילדים בארץ.

ראג'יה אבו-עקל: שלא כולם קיבלו סמל, זאת עוד בעיה.

דבי גילד-חיו: בדוח שהגשנו יש נתונים מלפני כמה שנים, וההבדל הוא לא דרמטי מאז.

דבי גילד-חיו: לא היו שינויים גדום.

דב חנין: יש בעיה מאוד גדולה עם הכשרה מקצועית.

עמירה דותן: האוכלוסייה שאני קצת מכירה יותר היא האוכלוסייה הבדואית בנגב, כי עבדתי שם בשנתיים האחרונות.

עמירה דותן: מה ששם ראיתי, דווקא בכפרים הלא מוכרים, שיש ה-Ngo's, בגלל שהממשלה לא נמצאת שם.

עמירה דותן: חלק מהם יצרו מעונות יום, שלא נקראים "מעונות יום", עבור משרדי העבודה והרווחה, אבל הם מעונות יום שיוצרים שני דברים: דבר אחד, אפשרות לאימהות להשאיר את הילדים שלהן אצל מישהו או מישהי שמכירים אותה; ודבר נוסף כמובן, תעסוקה לאותה גברת שמנהלת את מעון היום הזה.

עמירה דותן: חלק מהאינפורמציה לא מונחת בפנינו.

עמירה דותן: בגלל העדר בהימצאות שלנו, של הממשלה, של גופים, במקומות שאנחנו צריכים להימצא, יש המון כניסה של ארגונים--

דב חנין: ארגונים לא ממשלתיים.

עמירה דותן: --שמעוותים טיפה את האינפורמציה.

עמירה דותן: מאוד יכול להיות, שאם היינו יודעים לאסוף את האינפורמציה מהם, לדעת האם זה עובד, איזו הכשרה צריכים לתת לנשים האלה שמנהלות את המעונות, האם יותר נשים יוצאות בגלל זה לעבודה, היינו היום יושבים עם אינפורמציה יותר טובה לשאלה שאנחנו שואם את עצמנו.

עמירה דותן: אם תוכלו לעזור לנו במידע הזה, זה מצוין.

מתן וילנאי: אני צריך לעזוב לוועדה אחרת, כי האצבע ש נדרשת שם.

מתן וילנאי: אני רוצה להגיד שאני מצטרף לדברים שעלו כאן, אני מצטער שלא שמעתי את עורכות-הדין הערביות, כי הן מכירות את הדברים יותר טוב מכולנו, כי הן נמצאות שם.

מתן וילנאי: אני נמצא כאן לא במקרה, כי אני חושב שהמפתח לשינוי בחברה הערבית נמצא בחינוך האישה.

מתן וילנאי: השאלה שלנו היא, איך לעשות חוקים שהם ברי אכיפה.

מתן וילנאי: אני ממש מתנצל שאני עוזב.

דב חנין: אני רוצה להגיד עוד כמה מים על נושא ההכשרה המקצועית.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אנחנו עומדים בפני בעיה.

דב חנין: בחוק ההסדרים הנוכחי אנחנו הולכים לקצץ עוד יותר את מסגרות ההכשרה המקצועית.

דב חנין: וזה כמובן יפגע בנשים, בוודאי בנשים ערביות.

דב חנין: בתחום הזה אנחנו נמצאים במצב של הרבה-הרבה מתחת לקו האפס.

דב חנין: אם צריכה לצאת קריאה מאוד ברורה מהוועדה הזאת היום, היא צריכה לצאת בקריאה לממשלה, בדיוק בכיוון ההפוך, יצר מערכת מאוד-מאוד אינטנסיבית של הכשרה מקצועית לנשים, במיוחד באזורי פריפריה, עם דגש על הציבור הערבי.

דב חנין: אני מסכים עם חבר הכנסת וילנאי שהנושא של הכשרה מקצועית והשכלה הם מפתח מאוד חשוב לקידום הנשים, וגם לשינוי של בעיות חברתיות, תרבותיות וכל מיני קשיים אחרים.

דב חנין: נקודה אחרונה.

דב חנין: כאיש סביבה אני חייב כמובן להגיע לנושאים הסביבתיים, הנושא של תחבורה ציבורית.

דב חנין: המצב בתחום הזה, גברתי היושבת-ראש, הוא בלתי נסבל.

דב חנין: בכל יישוב ערבי שאני מכיר, אין מערכת מינימת של תחבורה ציבורית.

דב חנין: תחשבו שהאישה הערבייה, שרוצה לצאת לעבודה, שכבר החטה לצאת לעבודה, אין לה רכב.

דב חנין: אם יש רכב, הוא בידי הבעל, וגם הבעל בדרך כלל עובד מחוץ ישוב.

דב חנין: בהעדר שירות אמיתי של תחבורה ציבורית, אין שום אפשרות מעשית לנשים לצאת לעבודה.

דב חנין: זו גם כן צריכה להיות אחת המסקנות המעשיות מבחינת חסמים מעשיים, שאנחנו יכום להסירם ולעשות בהם שינוי.

דב חנין: דבר טכני פשוט, כמו היכולת של אישה לצאת מהבית, לעלות על אוטובוס, יעיל, זמין, נוח, שיביא אותה למקום שבו היא יכולה לעבוד, זה קריטי.

נאדיה חילו: ישבנו לפני שנתיים, ולא התקדם שום דבר.

דב חנין: גם אני מתנצל שאני תכף רץ לוועדת הפנים.

דב חנין: אני אשאר עד כמה שאני אוכל.

עמירה דותן: קודם כול, ברוכות המצטרפות אנו.

עמירה דותן: אורחותינו, מי רוצה לפתוח?

עמירה דותן: חשוב לנו לשמוע אתכן.

רואידה אלסאנע: נראה שעשיתם סקירה כלת.

רואידה אלסאנע: אני מדברת, בשם ארגוני נשים ערביות בנגב, על הנשים הבדואיות.

רואידה אלסאנע: הוא דיבר על החסמים, ולא מעט חסמים נמצאים בשטח.

רואידה אלסאנע: בעבודה שלנו בשטח עולות המון סוגיות שמקשות, על נשים ערביות בכלל, ועל נשים ערביות בנגב בפרט, והחברה זה רק חסם אחד.

רואידה אלסאנע: בנוסף יש חוקי המדינה, המדיניות של המדינה.

רואידה אלסאנע: דיברתם על שירותי תחבורה שזה דבר בסיסי, שמונע מהאישה הערבייה זכות בסיסית כמו עבודה, ובכל יום אנחנו נתקלות בזה.

רואידה אלסאנע: העניין של מקומות עבודה, מחסור במקומות עבודה, גם אישה שמסיימת את המוד האקדמי ולא מוצאת עבודה, ובסוף מדברים על למה אנשים לא מעודדים את הבנות שלהם ללמוד, כי בסופו של דבר היא יושבת בבית.

רואידה אלסאנע: מה עשית בשלוש השנים או ארבע השנים האלה שלמדת?

עמירה דותן: את אומרת שחינוך או השכלה לבד אינם מספיקים, להפך, זה יכול להיות אפילו מכשלה, ואומרים: בזבזת לנו כסף שלוש שנים, ובסוף כאילו לא עשינו שום דבר.

רואידה אלסאנע: בעיקרון, הבנות הערביות הולכות ללמוד כדי למצוא מקום עבודה, הן לא הולכות בשביל ללמוד, שזה משהו לפעמים שונה מיהודיות.

רואידה אלסאנע: אני פוגשת סטודנטית יהודייה, היא אומרת: אני לומדת כדי ללמוד, או אני לא אעסוק בזה.

רואידה אלסאנע: ערבייה, ב-99%, תגיד, שהיא תעסוק בזה, כי זאת מטרה בשבילה.

רואידה אלסאנע: אני לא אלמד שלוש שנים פולקלור, ובסוף אני אשב בבית ולא אעשה כלום עם זה, אני רוצה לעבוד בזה.

רואידה אלסאנע: עוד דבר זה עניין עידוד החינוך, המודעות והחשיבות בחינוך.

רואידה אלסאנע: ממש לא תראי שבת תבוא לאבא שלה והוא יגיד: אני אאשר לה בק קלות.

רואידה אלסאנע: הוא ייתן לך 1,000 סיבות, והן נפוצות בשטח, למה הוא מנע ממנה ללמוד.

רואידה אלסאנע: אני עובדת בפרויקט של חינוך בנות בבתים שלהן.

רואידה אלסאנע: אנחנו מגיעים עד שלב הבגרות, שזה שלב מאוד מתקדם יחסית למצב שהן נמצאות בו.

רואידה אלסאנע: עזרתי להן להגיע לבגרות, ואחר כך לא הרשו להן להגיע לאוניברסיטה.

רואידה אלסאנע: הבאנו את בית הספר עד אהן, ועם משרד החינוך עשינו הכול כדי שיעשו בגרות.

רואידה אלסאנע: הן עשו בגרות, ואחר כך ישבו בבית.

רואידה אלסאנע: אנחנו רוצים שלוחות של אוניברסיטאות שיהיו במקום.

רואידה אלסאנע: הן למדו בגרות, עכשיו ילכו לאוניברסיטה.

רואידה אלסאנע: לבית הספר מנעו מהן, איך ירשו להן ללכת לאוניברסיטה.

רואידה אלסאנע: אין שלוחות של האוניברסיטאות שנמצאות במקומות האלה.

רואידה אלסאנע: בנגב יש רק אוניברסיטת בן-גוריון ואין שלוחות בנגב, איך יגיעו להשכלה גבוהה?

רואידה אלסאנע: בגלל זה יש רק 105 סטודנטיות ערביות מבין ה-8,000, איפה כל בנות הנגב?

רואידה אלסאנע: איפה כל הבנות בנגב?

עמירה דותן: הבנתי שבפרויקט הזה יש 300 מלגות לשנה לנשים בדואיות, ואחת הבעיות היא ההגעה שלהן לאוניברסיטה.

עמירה דותן: נאמר שיש לבחורה בגרות, בגלל המוד בבית וכן הלאה אין לה הכישורים להיכנס לחברה המודרנית של האוניברסיטה.

עמירה דותן: המהפך או השוני הזה שאנחנו רואים, גם אצל בנות דתיות וחרדיות יהודיות, מהמקום השמור יותר, המסורתי יותר, למקום הפתוח הזה.

עמירה דותן: הפרעתי לך רק בגלל המספר.

עמירה דותן: אני יודעת שיש 300 מלגות לשנה באוניברסיטת באר-שבע.

רואידה אלסאנע: באוניברסיטת בן-גוריון יש רק 105 סטודנטיות.

רואידה אלסאנע: היה כנס והזמנו את כולן, והן סיפרו מה קשה להן.

רואידה אלסאנע: יש גם כאלה שסיימו שנה א' ועוזבות.

רואידה אלסאנע: יש המון קשיים, עניין של עידוד ועניין של תחבורה.

עמירה דותן: האם המרכז הבדואי באוניברסיטת באר-שבע עושה מחקר?

רואידה אלסאנע: כל שנה יש עלון.

דורית ואג: באיזה חוגים הן בדרך כלל לומדות?

רואידה אלסאנע: מדובר על אחוז גבוה שלומדות חינוך, וזה עניין של חברה.

רואידה אלסאנע: בסוף הן רוצות לעבוד, ואסור לעבוד ב"שעות חריגות" בשבילן, הן הולכות ללמוד חינוך כדי לעבוד קרוב לבית, למצוא עבודה נוחה בבית ספר ד הבית.

נאדיה חילו: יש 10,000 בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בנושא החינוך, רובן נשים, והן מובטלות, מערכת החינוך לא יכולה לקלוט אותן, ועל זה יש דיון היום.

עמירה דותן: אני רוצה יחד את הדברים לוועדת החוקה.

עמירה דותן: מה ששייך לחינוך, עוסקים בוועדת חינוך; מה ששיך לרווחה, עוסקים ברווחה.

עמירה דותן: בוועדת החוקה אנחנו רוצים לעסוק בנושאים החוקתיים.

עמירה דותן: זאת אומרת, איפה אנחנו, בוועדת החוקה, יכום לתת את המנוף לעשות את הדברים האלה.

עמירה דותן: אין ספק שוועדת החינוך והוועדה למעמד האישה, וועדת הרווחה והבריאות, אמורות לעסוק בדברים השונים.

עמירה דותן: אנחנו רוצים כאן לקבל איזו תמונה ולראות אותן נקודות שבהן שינוי גרנדיוזי יכול לעשות את המהפך הגדול.

רואידה אלסאנע: עניין הבריאות.

רואידה אלסאנע: במקומות שנותנים שירותי בריאות יש עניין השפה.

רואידה אלסאנע: מקשים על האישה הערבייה לתקשר בנושאים האלה.

רואידה אלסאנע: יש מחקר שעשו רופאים לזכויות אדם, ומצאו שהנשים הבדואיות, והייתי לפני כמה שנים עוזרת במחקר הזה, מוותרות על המון בדיקות שהן חיוניות.

רואידה אלסאנע: למשל, בזמן הריון הן מוותרות על בדיקות.

רואידה אלסאנע: למה?

רואידה אלסאנע: אין תחבורה, הגבר הולך לעבודה, אין מי שיסיע אותה, אין מי שיישאר עם הילדים בבית, והיא מוותרת על הבדיקות הכי חשובות.

רואידה אלסאנע: אחר כך שואם למה יש אחוזים גבוהים של ילדים עם מומי דה?

רואידה אלסאנע: יש דברים שהם הסיבה העיקרית.

הימת יונס: כל הנושאים האלה שעלו פה, כבר עלו בכל מיני ועדות, דשנו בזה כמה וכמה פעמים.

הימת יונס: ברור ששורש הבעיה הוא תקציבים.

הימת יונס: אנחנו, ברשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, נוגעים בכל מיני תחומים של ייצוג הולם, גם במגזר הערבי, גם בנושא של חינוך.

הימת יונס: הממשלה הקציבה תקציבים למגזרים הבדואים והדרוזים, ואנחנו עובדים עכשיו על תוכנית עבודה בנושא הזה.

הימת יונס: אנחנו נייחד המון בחינוך, בנושא הזה של נישואי קטינות, שאני רואה פה חומר רקע בעניין זה.

הימת יונס: נחלק גם מלגות לנשים, לעודד נשים להשכלה גבוהה, אבל זה עדיין לא פתרון לכל הבעיות.

נאדיה חילו: ב-28 יישובים לא מינו יועצות, וזה חוק, ושר הפנים אמור להתערב שם.

הימת יונס: גם חוקים של ייצוג הולם לא מיושמים במלואם.

הימת יונס: מה שאני מנסה להגיד, שזה לא רק חקיקה וזה לא רק תקציבים, זה הכול ביחד.

הימת יונס: כל המערכת צריכה לעבוד על זה יחד כדי שנוכל לקדם את מעמדה של האישה הערבייה.

ראג'יה אבו-עקל: מה שאמרה חברת הכנסת נאדיה חילו, ומה שאמר חבר הכנסת חנין, בעיקר התחברתי למה שקשור לנושא שוק העבודה.

ראג'יה אבו-עקל: אני רוצה להצביע על כמה נקודות כדי לצאת ממעגל הקסמים שקיים זה שנים.

ראג'יה אבו-עקל: יש חשיבות למצוא מקומות תעסוקה לנשים, לעודד את זה.

ראג'יה אבו-עקל: יש השלכה כל כך שת להעדר תחבורה ציבורית, ואנחנו מדברים על זה כבר שנים, ולצערי, לא נעשו שום צעדים בעניין הזה.

ראג'יה אבו-עקל: בקשר למה שקשור למעונות יום.

ראג'יה אבו-עקל: בבדיקת הנושא מקרוב, יש קושי לענות על הדרישות והקריטריונים שנקבעו על ידי המשרד.

ראג'יה אבו-עקל: ברגע שאין מעון יום, שעושה הכול במקומות שציבור הנשים עובד, ויש להן מקום עבודה, הן מגיעות למצב שהן צריכות לוותר על העבודה שלהן, בגלל שאין להן מקום להשאיר את הילדים שלהן במקום בטוח.

עמירה דותן: אם לא קשה לך, להסביר את העניין של הקושי לעמוד בקריטריונים.

ראג'יה אבו-עקל: בעיקרון הקריטריונים אני יכולה לסכם במשפט אחד.

ראג'יה אבו-עקל: הם כלים, הם אפילו לא מתאימים לתכנון של היישובים הערביים.

ראג'יה אבו-עקל: למשל, אם אני מביאה לדוגמה את נצרת, את סחנין, ואפשר להגיד את זה גם באופן כל בכל הארץ, אני אצביע על דרישה מסוימת.

ראג'יה אבו-עקל: מאחר וזה צריך להיות בבעלות של הרשות המקומית, זה מתקשר לכל הבעייתיות שיש בהעדר תוכניות מתאר ישובים הערביים, ופה נתקעים.

ראג'יה אבו-עקל: גם אם יש מעונות יום שפועם כבר שנים, הם מתקשים לקבל את הסמל.

ראג'יה אבו-עקל: ועם כל המאמצים שהיו לעשות הכול, יש כלם שלא מתאימים, וצריך לבחון את זה מחדש.

נאדיה חילו: זה תקוע בוועדת התכנון והבנייה, וזה גם כסף.

נאדיה חילו: אם רוצים לשנות ייעוד של מבנה מסוים, נדרש המון כסף לכך, ואז זה נופל.

ראג'יה אבו-עקל: זה חלק מהבעייתיות.

ראג'יה אבו-עקל: אם ניכנס לזה לעומק, נמצא שיש עוד דברים.

ראג'יה אבו-עקל: נקודה אחרונה שחשוב להעלות היא כל מה שקשור להכשרה מקצועית.

ראג'יה אבו-עקל: או חברת כנסת נאדיה מעודכנת בתקציב של משרד התמ"ת לשנת 2007.

ראג'יה אבו-עקל: אם נבחן את תקציב 2007, לא נמצא שום סעיף מסומן בתקציב לנשים הערביות, גם בהכשרה מקצועית.

ראג'יה אבו-עקל: אי אפשר לנתק את זה מנושא התקציבים.

ראג'יה אבו-עקל: צריך לחבר את כל הקצוות כאן.

ראידה ביאדי: רציתי לדבר על משהו שיכול להיות שהוא קצת שונה, אבל יש לו חשיבות גדולה.

ראידה ביאדי: בתור חונכת לזכויות נשים בחיפה, פתחנו עמדה בבית משפט השלום לענייני משפחה לנשים מוחלשות.

עמירה דותן: אני מאוד שמחה שאת מעלה את זה, והייתי מאוד רוצה שתוסיפי על זה.

עמירה דותן: זה פן שמאוד חשוב לנו.

ראידה ביאדי: אני הרכזת של הפרויקט הזה.

ראידה ביאדי: התחלתי עם חזון מאוד גדול, ואני מקווה שנפתח אותו עוד ועוד.

ראידה ביאדי: יש דברים חשובים שמתקשים בהם בכל פעם בתחנה.

ראידה ביאדי: האחד, הכי חשוב, שאין שופטות ערביות בבתי הדין, אם זה שרעי ואם זה לענייני משפחה, גם לנוצרים כמובן אין.

נאדיה חילו: יש עכשיו ועדת שפיטה, הרצנו שלוש נשים, אני המלצתי עהן כשופטות- - -

עמירה דותן: אני מאוד מכבדת את זה שהן הגיעו, יש פה יוזמה מדהימה של קבוצה שעשתה מעשה.

עמירה דותן: יוזמה מדהימה, גם אמיצה וגם ראויה לכל שבח.

עמירה דותן: לכן אני רוצה קודם כול להבין מאיפה באה היוזמה, כלומר, מה היה הקושי.

עמירה דותן: אחרי שנבין מה היה הקושי, אני רוצה לראות איפה זה הצח ואיפה צריך להמשיך להתקדם.

ראידה ביאדי: היוזמה התחילה כשהתחלנו ללמוד באוניברסיטת חיפה בפקולטת למשפטים.

ראידה ביאדי: היינו 90 נשים, מתוך 90 בחרו בנו, 16 נשים.

ראידה ביאדי: אני מהבוגרות, השנה הראשונה, וחברתי מהשנה השנייה.

ראידה ביאדי: אמרו לנו: תעלו לנו כמה פרויקטים חשובים שאתן רוצות לעשות.

ראידה ביאדי: בתור אישה ערבייה גרושה, אם לארבעה ילדים, שחיה לבד, כל הזמן חשבתי על משהו שקשור לחד-הוריות, לכל הדרך שהלכתי בה והיתה כל כך קשה, ואני לא רוצה שתהיה לנשים אחרות, ויש נשים רבות בסביבה, שלא יודעות כלום על זכויותיהן.

ראידה ביאדי: הקמנו את הפרויקט שלנו, קיבלנו המלצה טובה מ"איתך-מעכי" ומאגודה בנצרת, והיו כל מיני עמותות שתמכו בנו.

ראידה ביאדי: והחשוב ביותר, בית משפט השלום בחיפה נתן לנו עמדה שם, בבית המשפט לענייני משפחה.

ראידה ביאדי: עשינו הכשרה של חודש ימים כמנהיגות, לנסות לעזור לנשים, למלא טפסים, להדריך אותן מה צריך ומה לא צריך.

ראידה ביאדי: היתה לנו חוויה, העבודה עם נשים מוחלשות, מתוך זה שאנחנו עצמנו היינו נשים מוחלשות, התגברנו על הקושי הזה, ונעשינו חזקות, והיה זה כיף לעזור למישהי שעכשיו היא במצב הזה.

ראידה ביאדי: כשהן נכנסות לשופט, פה יש לנו בעיה רצינית.

ראידה ביאדי: קודם כול יש הרבה נשים ערביות שלא מדברות את השפה כמו שצריך, מבקשים תרגומן.

ראידה ביאדי: לא מרשים לנו, בתור חונכות, להיכנס איתן, זה אסור, זו לא הזכות שלנו.

ראידה ביאדי: אם כן, רק עורך-דין או בית המשפט, ובבית המשפט אין תרגום, יש בעיה רצינית בזה.

נאדיה חילו: זה מנוגד לחוק.

עמירה דותן: כשבית המשפט בחיפה פתח את דלתותיו ואפשר את כל היוזמה המדהימה הזאת, האם הוא אמר שכניסה למשפט לא תאופשר לכן?

עמירה דותן: האם זה חלק מההסכם.

ראידה ביאדי: זה חלק מההסכם.

ראידה ביאדי: בגלל זה כל מי שניגשת ודורשת שתהיה איתה מלווה, עורכת-דין ערבייה, יש לנו מתנדבות עורכות-דין, אבל כשהן נכנסות יש חסימה, לא נותנים.

ראידה ביאדי: דבר שני שמאוד מעניין אותנו זה לפרסם את פסקי הדין השרעיים, ולדעת בדיוק במה מדובר, ומהן זכויותינו.

ראידה ביאדי: תמיד זה נעשה בדלתיים סגורות, וכשנכנסת אישה היא יכולה לשבת ולשמוע, וכך זה לא הלך, זה מאוד קשה.

עמירה דותן: האם אין פרוטוקול?

ראידה ביאדי: אין.

ראידה ביאדי: עברתי את התהך הזה, בגלל זה אני עומדת על כך, ומדברת בכל ועדה, בכל כנס ובכל מקום, שצריך לתת לנשים הערביות, שיראו, שידעו מה זכויותיהן, מה מגיע להן, מה לא, כשאישה יושבת מול השופט, אבל אין.

ראידה ביאדי: כשאת נכנסת לשופט בבית דין שרעי, את יכולה לשבת, שידבר העורך דין, אבל העורך-דין לא אומר מה שאני מרגישה בתוכי, אני צריכה לדבר, לא העורך-דין ש.

ראידה ביאדי: אין עוד משהו לדבר עו, רק על כך שיש לתת לנשים לדבר בחופשיות.

ראידה ביאדי: לא צריך, כשהיא מתחילה לדבר, שיסתמו לה את הפה ויגידו לה: תשבי, את אל תדברי, שיהיו שופטות ערביות, אפילו עורכות דין ערביות, אם לא בבית הדין לענייני משפחה, שתהיה אפילו בבית דין שרעי, מישהי שתייצג את הנשים האלה.

ראידה ביאדי: יש נשים שאין להן מה לאכול, מאיפה הן יביאו סכום של 1,500-1,000 דולר לעורך-דין?

ראידה ביאדי: וזה המינימום.

תמי סלע: האם יש טוענות שרעיות.

הימת יונס: מעט.

נאדיה חילו: היה לפני שלוש שנים קורס מיוחד בבית ברל, שעשו במיוחד לנשים, טוענות בבית הדין השרעי, אבל הבעיה גם תקן, אין תקנים.

עמירה דותן: אני מאוד מודה לתקשורת שהיא התפנתה, והיא נותנת לזה מקום, כי זה נראה לנו מאוד חשוב למודעות ולשינוי שאנחנו רוצים להוך דרך הנשים המדהימות האלה, חבל שלא שמעתם את האמירה האחרונה על יוזמה מדהימה בבית המשפט לענייני משפחה בחיפה.

עמירה דותן: אני מאוד מעריכה, אני בטוחה שכל מי שיושב ד השולחן מאוד מעריך את העשייה הזאת.

נאדיה חילו: אנחנו בטוחות שהשינוי בחברה הערבית יגיע מהעוצמה של הנשים.

עמירה דותן: אני מבינה שבצד בית הדין לענייני משפחה יש בית הדין השרעי, כמו שיש אצל היהודים בית הדין הרבני.

עמירה דותן: איך זה הולך?

עמירה דותן: האם צריך ללכת קודם לבית הדין השרעי ואחר כך לבית המשפט לענייני משפחה?

עמירה דותן: לגבי יהודים זה חשוב מי פונה ראשון.

ראידה ביאדי: תמיד זה הולך אצלנו בית דין שרעי קודם.

עמירה דותן: אני מבינה שיש כל מיני בתי דין שרעים, זה מה שלמדתי אצל הבדואים.

נזמיה ביאדי: זה בניין אחד.

עמירה דותן: אני מדברת מבחינת המסורת.

עזמי בשארה: למוסלמים יש בית דין אחד.

ראידה ביאדי: הן ניגשות לבית דין שרעי, אחרי שהן רואות שהן לא מקבלות את הזכויות שלהן, הן פונות לבית משפט לענייני משפחה, ושם מתחיל המאבק הקשה, היא רוצה לקבל הכול, והוא לא נותן לה, ובבית הדין השרעי טוענים שזה מה שמגיע.

עמירה דותן: את אומרת שאנחנו לא יודעים אפילו באופן בסיסי מה מגיע.

ראידה ביאדי: אנחנו לא יודעות מה מגיע לנו.

ראידה ביאדי: למשל, אם חד הורית עם ארבעה ילדים כמוני, כל התקציב שאני מקבלת הוא 2,600 שקם.

ראידה ביאדי: בית דין לענייני משפחה קבע 4,500 שקם, ואין אפשרות לגבות את זה.

עמירה דותן: כלומר, הפסיקה של בית הדין לענייני משפחה, היא מופחתת בחשיבותה לעומת בית הדין השרעי.

עמירה דותן: בית הדין השרעי הוא זה שקובע.

ראידה ביאדי: בסוף יש פסק דין, ואי אפשר לממש אותו.

דורית ואג: הולכים לביטוח הלאומי.

ראידה ביאדי: הביטוח הלאומי נותן סכום מינימ של 2,700 שקם.

ראידה ביאדי: יוצאים מעל 80 שקם לבריאות, וזה מה שנשאר.

ראידה ביאדי: אם את רוצה לגבות את השאר, תרוצי להוצאה לפועל.

עמירה דותן: עוד באמצע הדיון שלנו, אני רוצה לומר שוועדת החוקה, חוק ומשפט הולכת לעסוק בנושא הזה לעומקו, או כוועדה שלמה או כוועדת משנה.

עמירה דותן: אני רואה שחברת הכנסת נאדיה חילו רוצה להצטרף לנושא הזה, ואנחנו נזמן גם אתכן, כל מי שקשור בנושא הזה, גם בנושא השרעי, שנלמד את הזכויות והחובות, גם בנושא של השפה המשותפת בין בתי הדין לענייני משפחה והשרעי, כדי לממש ולהבטיח ידע ומידע של זכויות הנשים הערביות-המוסלמיות.

עמירה דותן: אני מודה לכן ששמתם את זה על השולחן.

עמירה דותן: חבר הכנסת עזמי בשארה, האם כחבר ועדת החוקה תצטרף אנו וזמה הזאת?

עזמי בשארה: ודאי, אבל זה חל גם על בתי דין רבניים ביתר חומרה, גם הידע של נשים יהודיות על בתי דין רבניים, מה מגיע להן ומה לא, וגם כושר האכיפה של בתי דין רבניים, גם אם יהיו שופטות.

עזמי בשארה: כל המעמד בין משפט אזרחי למשפט הלכתי ודיני משפחה, זה חל על כל העדות במדינה.

עזמי בשארה: היו כמה ניסיונות של המדינה להסדיר זאת, ולסדר את ההתנגשויות בחקיקה ולהכפיף את ההלכה הדתית לנו האזרחית, והיה לובי.

עזמי בשארה: יופיע כל הלובי בוועדה אצלנו, ותשמעי את כל ההתנגדויות של כל הלוביסטים של אנשי הדת של כל העדות להכפפה, ואז הן יצטרכו להופיע ולהגיד את מה שעל לבן.

עזמי בשארה: המאבק שהן עושות הוא מאבק ראוי.

נאדיה חילו: אני רוצה לשבח אותך על החוזק, על האישיות, על זה ששמת בעיה, לא בעיה פשוטה, זו בעיה רגישה, וצריך לשים אותה ולראות איך ניגשים אה.

נאדיה חילו: עם זאת, הפתרון בחברה הערבית, השינוי, יבוא גם מנשים, מהעוצמה הנשית, ורק האמירות שלה והאמירות של החברות פה מביאות לזה.

נאדיה חילו: גם ההשלכה וגם התעסוקה שהעצימו- - -

עמירה דותן: מה שיפה פה שזה לא רק השכלה.

עמירה דותן: בית ספר למשפטים נתן להן לא רק השכלה, אלא נתן להן להביע את הצורך שלהן.

עמירה דותן: זו השכלה מצד שני, אבל בדיוק כמו שאמרת קודם זו העצמת ההשכלה.

עמירה דותן: זאת אומרת, לא רק לתת את הכם שאני יודע לתת, אלא מה עושים עם זה, כשבית הספר הוא הגב לצעדים הראשונים, כי לבד אי אפשר לעשות.

ראידה ביאדי: יש לנו באוניברסיטה כמה פרויקטים--

עמירה דותן: אני יודעת, ראינו את זה במעמד האישה, ולכן ידעתי שאני רוצה שתבואו לכאן כדי לומר את דברכם גם בוועדה הזאת.

עמירה דותן: זה מאוד חשוב.

ראידה ביאדי: --ויש להם כל הכם, אבל אין להם היוזמה, ואין להם מי שתעמוד על שלה.

תמי סלע: האם ביחידות הסיוע של בית המשפט לענייני משפחה יש נשים ערביות שהן חלק מן היחידה?

נזמיה ביאדי: יש, אבל עד שמקבם את זה, זה קשה.

ראידה ביאדי: ניגשת א אישה, שנותנים לה ללכת לסיוע משפטי, עד שהיא הולכת לסיוע המשפטי עובר המון זמן.

תמי סלע: לא בסיוע המשפטי.

תמי סלע: יש יחידות סיוע שהן ד בית המשפט לענייני משפחה.

ג עציון: זה אחרי שמגישים תביעה.

תמי סלע: גם שם חשוב שתהיה איזו נציגות שאפשר להתחבר אה.

ג עציון: מגיעים אהם רק אחרי שכבר הוגשה התביעה.

ראידה ביאדי: איפה שאני עובדת, בתחנה שלנו, עוד לא ראינו את יחידת הסיוע.

עמירה דותן: נקיים דיון מיוחד בנושא הזה.

ראידה ביאדי: אחרי בית דין שרעי, יש שלא מגיעות בכלל לקבל סיוע, כאילו זאת ההחלטה, רק זה מה שמגיע לך.

ראידה ביאדי: יש נשים שיש להן ראש על הכתפיים ואומרות: לא, זה לא מה שמגיע , הן הולכות לבית דין לענייני משפחה, ובטח הוא יקבע יותר.

ראידה ביאדי: אם חד הורית פלוס שלושה, ארבעה או חמישה ילדים, היא תקבל יותר.

ראידה ביאדי: אם היא עומדת על שלה, היא זוכה.

ראידה ביאדי: אם לא – אז לא.

ראידה ביאדי: יש כאלה מאוד מוחלשות, וזה שהן לא יודעות את השפה, זה לא עוזר להן.

עמירה דותן: נקיים על זה דיון גדול ונפתח תוואי חדש של עבודה.

עמירה דותן: תודה רבה על התרומה שלכם ועל היוזמה, ונמשיך עם זה הלאה.

ג עציון: המצב היום בקרב מוסלמים ונוצרים, וזה היה אחרי מאבק של שש שנים, שהישוו את מצב הנשים למצב של הנשים בדין היהודי, זאת אומרת, שיש מרוץ סמכויות.

ג עציון: אני שומעת כאן שאין מודעות לזה שהחוק תוקן, והיום אישה מוסלמית יכולה ישר ללכת לבית משפט לענייני משפחה.

ג עציון: צריך לעורר את המודעות.

ג עציון: אם היא הולכת קודם לבית הדין השרעי, כדבר ראשון, הרבה יפלו בדרך, הן בכלל לא יגיעו לבית משפט לענייני משפחה, והן לא יקבלו את הסיוע שלהן, ואז יהיה ויכוח למי הסמכות והיכן הסמכות, בעוד שהיום המצב – אומנם הוא לא מצב אידיא, אבל הוא יותר טוב ממה שהיה קודם – הן יכולות ישירות, ב לעבור בבית הדין השרעי, ללכת לבית משפט לענייני משפחה, ורוב הסיכויים שהן יקבלו שם יותר זכויות.

ג עציון: מאוד חשוב לעורר את המודעות לנושא הזה ולתיקון הזה.

עמירה דותן: כל מי שיש לו יכולת להביא למודעות, גם הנציגות שבאו וגם הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה וכל ארגון אחר, ברוך הבא.

עמירה דותן: לנו יש תפקיד לקדם חקיקה.

עמירה דותן: עלה פה נושא שנראה לנו חשוב, הוגן והגון, ולכן נמשיך לקדם, ובאשר למודעות, אתם חייבים לטפל בה.

תמי סלע: עוד נקודה.

תמי סלע: עניין האגרות, שזה נראה כאילו משהו טכני, ויש עכשיו עתירה בעניין הזה, שבבית משפט לענייני משפחה, העלות של ההך מבחינת האגרות היא הרבה יותר גבוהה, ואז יש תמריץ ללכת גם לבית הדין הרבני וגם לבית הדין השרעי.

נאדיה חילו: בחוק ההסדרים עכשיו לא רוצים רק להעלות את האגרה, אלא יש גם תשלום נוסף בערכאות של בתי המשפט, וזה גם יקשה.

דבי גילד-חיו: האגודה לזכויות האזרח היא חברה בוועד הפעולה לשוויון בדיני אישות, שפעל בזמנו לקדם את החוק של מרוץ הסמכויות לבית משפט לענייני משפחה.

דבי גילד-חיו: מאז הוא המשיך בפעולה, והוא מקדם כמה נושאים.

דבי גילד-חיו: אחד הנושאים הוא נישואי קטינות, ויש הצעות חוק להעלות את גיל הנישואים.

דבי גילד-חיו: אגב, שלחתי עם לוגו של האגודה במקום של ועד הפעולה, אז אני מתנצלת בפניהם.

דבי גילד-חיו: נושא נוסף שאנחנו מקדמים שם קשור חידות הסיוע.

דבי גילד-חיו: כרגע יש במשרד המשפטים תזכיר חוק בנושא, לאחר יוזמה שלנו לקדם את זה, שיהיו יחידות סיוע בבתי הדין הדתיים כולם.

דבי גילד-חיו: מה שקורה עם התזכיר הזה, שעכשיו אנחנו עובדים עו הרבה, ובכלל זה נושא קשה מאוד, שכל הגופים הדתיים, גם היהודים, גם השרעיים וגם הנוצרים, אם כי אצל הנוצרים ההתנגדות קצת מופחתת, הכניסו לתוך התזכיר תנאים שמעקרים מתוכן את התועלת שבו.

דבי גילד-חיו: כדוגמה, למשל, בחירת מי שיעבוד שם, הם רוצים שזה יהיה באישור אנשי בית הדין, ושהטיפול שנותנים שם והקידום, לא יסתור את הדין הדתי, כך שזה בעצם מרוקן את החוק מתוכן.

דבי גילד-חיו: אנחנו מנסים להיאבק בהכנסה של כל הדברים האלה, כאשר עדיין יש רק תזכיר הצעת חוק, ואם הוועדה תירתם לדבר הזה, אנחנו נשמח.

עמירה דותן: ודאי שכן, ניכנס לכל מכלול הדברים.

עמירה דותן: נראה שזה הולם לוועדה, זה מאוד נכון, והגיע הזמן.

דורית ואג: יש לכם הצעה?

דבי גילד-חיו: יש לנו תזכיר.

תמי סלע: יש תזכיר ממשלתי, שהוא יכול להיות בסיס.

דורית ואג: אם רוצים שזה ירוץ, צריך להגיש הצעת חוק פרטית.

עמירה דותן: דבי גילד-חיו, תעבירי את זה אנו, כדי שנוכל לקדם את הנושא הזה, גם כהצעת חוק פרטית וגם כחלק מהצעת הוועדה, שתחוקק את זה.

ג עציון: אני לא בטוחה כמה רוצים לרוץ עם זה.

ג עציון: לפחות מבחינת בתי הדין הרבניים, זה יבוא יחד עם כל הרעיון של גישור חובה והודעה על יישוב סכסוך, ויש שם קטת סמכויות, ושישו ושמחו.

דבי גילד-חיו: במקביל הם מנסים.

ג עציון: יש שם הרבה מאוד מוקשים.

דבי גילד-חיו: התפיסה שלנו, שיחידות הסיוע הן לצד בתי הדין ונותנות את הטיפול.

דבי גילד-חיו: הם רוצים להכניס את זה בדלת האחורית.

עמירה דותן: גם לגבי הקטינות היו ניסיונות לשנות את החוק.

דבי גילד-חיו: זה כבר עלה כמה פעמים.

דבי גילד-חיו: זה גם ועד הפעולה לשוויון בדיני אישות מקדם.

דבי גילד-חיו: לפי מה שהבנתי, זהבה גלאון הניחה את הצעת החוק בכנסת הזאת.

דבי גילד-חיו: יותר מזה, בשבוע הבא זה אמור לעלות.

דבי גילד-חיו: היה קמפיין שוועד הפעולה עשה במגזר הערבי במהלך החודש האחרון, על מודעות נגד נישואי קטינות, פחות על העלאת גיל הנישואים, יותר על מודעות לקטסטרופות שבנישואי קטינות, ואיזה פגיעה יש בכך בנשים.

ראידה ביאדי: פנל כזה היה בשבוע שעבר.

דבי גילד-חיו: זה חלק מהקמפיין.

דבי גילד-חיו: בתוך הקמפיין הזה זהבה גלאון רוצה להעלות את הצעת החוק, וכנראה בשבוע הבא זה כבר ילך לוועדת שרים, אם אפשר לגייס אתכם לנסות לקדם את זה, מכיוון שזאת באמת הצעת חוק מאוד קשה, כי הרעיון הוא להעלות את גיל הנישואים לנשים מגיל 17 ל-18, מובן שיש התנגדות רחבה של כל הדתיים.

נאדיה חילו: זה לא יפתור את הבעיה.

דבי גילד-חיו: זה צעד אחד שקודם כול גיל הנישואים יהיה 18.

עמירה דותן: ההתנגדות של הדתיים?

נאדיה חילו: גם של הערבים.

נאדיה חילו: התוצאה תהיה, שצריך לפקח שזה מגיל 17 ולא להעלות, כי בגיל 17 הן יתחתנו.

נאדיה חילו: כלומר, מה שיהיה שלא רק גיל 15 ו-16 יהיה מחוץ לחוק, אלא גם 17.

נאדיה חילו: לדעתי, ההצעה הזאת לא משרתת את האוכלוסייה הערבית.

דבי גילד-חיו: זה לא פותר את הבעיה של נישואי הקטינות במובן זה, שאם נעלה את הגיל, ברור שזה לא יפתור, זה רק יגביר את התופעה, כי כל אלה שיתחתנו בין 17 ל-18, עכשיו זה לא יהיה חוקי.

דבי גילד-חיו: ב קשר, אנחנו סבורים שצריך להעלות את הגיל כי הגיל הוא נמוך מדי.

עמירה דותן: אני מבינה שיתקיים על זה דיון יותר מעמיק.

עמירה דותן: אם זה יכול לעשות רע, אנחנו לא רוצים.

דבי גילד-חיו: מה אומרת חברת הכנסת חילו?

דבי גילד-חיו: אני אומרת במם ש, שאם לא אוכפים ולא מטפם בבעיה היום, זה לא יפתור את הבעיה של מי שמתחתן קודם.

דבי גילד-חיו: הטענה שלנו, שצריך לעשות אכיפה ועבודה בבתי ספר כדי להגביר את המודעות ולנסות לנצל פיקוח, כלומר, אם נערות מתחילות לא להגיע לבית הספר, שידווחו על זה, ושהאכיפה תשתמש בכם שיש בשטח כדי לעלות על המקרים, לטפל בהם ולהגיש כתבי אישום.

דבי גילד-חיו: סוניה מצביעה בנייר שלה על רשימה שלמה של הצעות לפתרון ושיפור המצב, אלה גם דברים שנאמרו, כמו שיפור תחבורה ותשתיות ויותר מקומות עבודה ואזורי תעשייה בתוך יישובים ערביים שיפתחו מקומות עבודה וטיפול, למשל, בעסקים קטנים.

דבי גילד-חיו: המוצא של הרבה נשים ערביות הוא לפתוח עסקים קטנים, אבל כל הסיוע שמקבם עסקים קטנים במקומות אחרים, איננו ביישובים ערביים.

דבי גילד-חיו: כמובן, גם שיפור בחינוך, שלא יהיה מסורתי, אלא יותר טכנולוגי, יותר דברים שיפתחו פתח.

דבי גילד-חיו: כל אלה דברים שנאמרו קודם.

דבי גילד-חיו: משהו אחרון, שאו כן מתאים לוועדת החוקה.

דבי גילד-חיו: דיברנו על ייצוג הולם לנשים ועל הבעיה שנשים ערביות נופלות.

דבי גילד-חיו: מצד אחד הן לא מקבלות ייצוג הולם של ערבים מתוך המגזר, כי רוב הגברים נכנסים שם, והן לא מקבם ייצוג הולם של נשים, כי נשים יהודיות נכנסות.

דבי גילד-חיו: חברת הכנסת חילו אומרת שכבר יש הצעות חוק שהיא הכינה, אז כדאי לקדם את הצעות החוק האלה.

תמי סלע: יש הנחיה מפורשת של היועץ המשפטי של הממשלה, שאומרת במפורש שבעניין הייצוג ההולם, צריך גם בתוך המגזרים להתחשב.

דבי גילד-חיו: בשני הצדדים, גם בייצוג של הערבים, שיהיו גם נשים, וגם בייצוג של נשים, שיהיו גם נשים ערביות.

תמי סלע: יש עדיין בעיה עם היישום של זה בפועל.

תמי סלע: צריך להזמין את נציב שירות המדינה ולדבר מול האנשים שאחראים על זה.

תמי סלע: אנחנו מקבם דוח שנתי על ייצוג הולם במגזרים השונים, לא מזמן היה הדיון פה, ב קשר לדיון השנתי אפשר לדון בנושא ספציפי.

רואידה אלסאנע: עוד עניין זו סוגיית הפוגמיה, אם אפשר לשים את זה על השולחן.

רואידה אלסאנע: זו בעיה רגישה מאוד, כי היא דבר בלתי נפרד מהדת.

רואידה אלסאנע: אבל או לחשוב על הגבלה או עזרה לנשים האלה, כי גם מבחינת חוק ביטוח לאומי, למשל, מקרה של איש שהתחתן עם עוד אחת, ובפועל הוא עזב את האישה הראשונה, הם בכלל לא גרים יחד והוא לא מפרנס אותה.

רואידה אלסאנע: לפי החוק, כדי לקבל את הקצבה היא צריכה 12 חודשים לא לגור איתו תחת קורת גג אחת.

רואידה אלסאנע: בגלל הילדים שלה, ועוד סיבות של מסורת ושל חברה, שהיא סגורה, היא חייבת להישאר עם הילדים שלה כדי לא לאבד את המשמורת על הילדים שלה.

רואידה אלסאנע: היא גרה איתו, אבל בפועל היא לא איתו, ואז היא מאבדת את כל הזכויות.

עמירה דותן: איך את מציעה לנו לטפל בזה, מאחר והנושא הזה מאוד רגיש?

רואידה אלסאנע: קודם כול, עניין המבחנים של הביטוח הלאומי.

רואידה אלסאנע: הם עושים בדיקות בשטח, אבל בפועל הם לא מגיעים.

רואידה אלסאנע: האם אי אפשר להגיע לבית ולראות?

רואידה אלסאנע: אני לא יודעת אם בודקים, ולא יודעת אם בכלל בודקים בפועל.

ראידה ביאדי: בפועל לא בודקים.

עמירה דותן: זה נובע ממה שאמר חבר הכנסת חנין, מן העובדה שהמדינה לא נמצאת במקומות האלה.

עמירה דותן: ואם הביטוח הלאומי לא נמצא, הוא לא יודע מה נעשה, הוא רחוק.

עמירה דותן: הוא יושב, נגיד, בבאר-שבע, ומדובר בכסיפה או במקום אחר, ואז המידע היא תורה שבעל-פה.

עמירה דותן: מה שיודעים בכפר או ביישוב, עד שבבאר שבע יודעים, אם בכלל, זה לוקח זמן.

עמירה דותן: יש בעיה גם בנגישות שלהם לדעת, וגם בקיום המבחנים האלה.

רואידה אלסאנע: עוד עניין באותה סוגיה.

רואידה אלסאנע: מגיעה אישה לביטוח הלאומי, לא מדברת את השפה, באגפים של הממשלה אין עובדים ערבים.

רואידה אלסאנע: הייתי שם, מחתימים נשים על דברים שהן בכלל לא צריכות לחתום עהם.

רואידה אלסאנע: בעניין החד-הורית או לא חד הורית, הן חותמות על עניינים שגויים, כי הם לא מדברים ערבית שם.

רואידה אלסאנע: או אפשר לגייס אפילו מתנדבים מהמגזר עצמו, שיישבו שם בביטוח הלאומי וימלאו לאנשים את הטפסים.

רואידה אלסאנע: כי המצב כיום הוא שאנשים שיפנו אך, אתה לא תדע במה מדובר, אתה תמלא טופס שאתה לא מבין, האישה לא תדע איך להסביר את עצמה, ובסוף היא נופלת.

תמי סלע: לכאורה, יש לשפה הערבית מעמד של שפה רשמית, ואפשר לפנות למשרדי הממשלה לפי החוק בשפה הערבית ולקבל שירות בשפה הערבית, אבל זה לא נאכף.

ראידה ביאדי: היה לנו כנס בחיפה, והתקיים דיון בדיוק בנושא הזה.

ראידה ביאדי: יש המון נשים שמתקשרות לחברת החשמל, הן רוצות לברר משהו, הן מבקשות בערבית את חברת השמל, האדם שעונה לא מבין ערבית, מנתק לה פעם ועוד פעם, ואין היא יכולה צור קשר עם חברת חשמל.

ראידה ביאדי: מי יכול לעזור?

ראידה ביאדי: אין להם.

ראידה ביאדי: גם בעירייה, בקשר למים ולארנונה.

ראידה ביאדי: באים ואומרים: לא שילמתן.

ראידה ביאדי: רוצות עזרה - אין.

ראידה ביאדי: זה משהו בלתי נסבל.

ראידה ביאדי: נשים מוחלשות ערביות, שלא יודעות את השפה, זו בעיה רצינית בשבילן במשרדי הממשלה.

רואידה אלסאנע: או חרגנו- - -

עמירה דותן: ממש לא חרגנו, כי נושא השפה הוא מאוד חשוב, בעיקר כשראיתי בעלות תואר ראשון ושני, מחוסר ברירה נישאות נישואים שניים וששיים, כיוון שהן לא שוות.

עמירה דותן: איך אמרת קודם?

עמירה דותן: לא מספיק שהיא למדה, היא צריכה גם להביא משהו מזה.

עמירה דותן: זה כאילו הפוך על הפוך.

עמירה דותן: ולכן גם הפוגמיה זה נושא קשה שקשור לכך.

עמירה דותן: השאלה ש לרשות לקידום מעמד האישה, האם פניתם לביטוח הלאומי בעניין הזה?

הימת יונס: בעניין הזה לא.

עמירה דותן: אני מאוד מבקשת שתהיה פנייה, אני מוכנה לגבות, אני מוכנה לעשות דיון אצ, אם אתם רוצים.

עמירה דותן: אני יכולה לעזור לכם במה שאתם רוצים, אבל צריך לפנות לביטוח הלאומי ולוודא שני דברים.

עמירה דותן: קודם כול לקיים דיון, להזמין את רואידה אלסאנע לדיון הזה, ואו חברות נוספות, כדי להבין את הקריטריונים שאת מדברת עהם, גם הנגישות של השפה, ועוד מיון דברים שיצטרכו להיות שם, או אפילו לעשות את זה במקום, ושלא יבואו רושם.

עמירה דותן: אני מבקשת דיווח לנו שעשיתם את זה, ואני אשמח לסייע, אם יהיה צורך לסייע.

עמירה דותן: נתחיל עם הביטוח הלאומי, נראה איך נמשיך, ונקדם את זה הלאה, בזהירות וברגישות.

רואידה אלסאנע: נתתי את זה כדוגמה, זו רק נקודה אחת.

רואידה אלסאנע: העניין של חוקים, מסורת ודת תמיד מתנגשים, לפעמים צריך לעשות תיאום.

רואידה אלסאנע: החוקים לא מתאימים לחברה שלנו.

רואידה אלסאנע: מציעים חוק, החוק מדבר על דברים מסוימים, ודבר מסוים מתאים לנו רק חלקית.

רואידה אלסאנע: לדעתי, צריך להיכנס גם לעניינים של דת.

רואידה אלסאנע: לפעמים אומרים שהסוגיה סגורה, שמותר להתחתן עם שלוש נשים, ארבע נשים, ואין מה לעשות.

רואידה אלסאנע: פה החוק יכול להיכנס גם לעניין הדת, לבחון את הסוגיות האלה, לדון בזה, מתי מותר להתחתן עם שתיים-שלוש.

רואידה אלסאנע: בקוראן יש קריטריונים.

הימת יונס: הקריטריונים מאוד קשים.

רואידה אלסאנע: הקריטריונים גם מאוד ספציפיים.

רואידה אלסאנע: אפשר להכניס את זה איכשהו בחוק.

רואידה אלסאנע: זה יהיה גם לפי חוק וגם לפי דת, זה לא פוסל.

רואידה אלסאנע: אפשר להכניס ענייני הדת בתוך החוק כקריטריונים.

הימת יונס: החוק אוסר באופן מוחלט.

ג עציון: מתעלמים מהחוק, אם כי החוק אוסר בצורה מוחלטת.

רואידה אלסאנע: זו עובדה שצריך להניח על השולחן, ולעמוד בפניה.

ג עציון: יש מצב שלא מקיימים ממש נישואים, אלא אחת זו אשתו, ואחת – ידועה בציבור, וזה כבר לא אסור.

תמי סלע: או שמתחתנים ומצפצפים על החוק.

רואידה אלסאנע: את העניין הזה צריך להניח על השולחן.

רואידה אלסאנע: ידוע לנו שיש שלוש נשים או ארבע נשים, למה לשחק במושג אם היא ידועה בציבור או לא ידועה בציבור.

רואידה אלסאנע: אלה שחוקקו את החוק יודעים שהם התכוונו לכך וכך, ובפועל יש דבר אחר לגמרי.

עמירה דותן: מה שאני שומעת מדברייך, שבאותו דיון שהתקיים לגבי כל הנושא של החוקים הדתיים והחוקים האזרחיים, ניסו להכניס גם את הנושא הזה.

עמירה דותן: אני בהחלט מקבלת את זה, זו הערה נכונה מאוד.

עמירה דותן: נדבר גם על הדברים שהעתם וגם על מה שאת מעלה עכשיו, ועל כל האלמנטים הנוספים.

עמירה דותן: תחשבו גם אתם, מה יש להוסיף באותו דיון או באותו תהך שאנחנו מתחים, כוועדת החוקה, לטפל בנושאים שהעתם.

עמירה דותן: אני מאוד מודה לך על התוספת הזאת.

דבי גילד-חיו: לעניין הפוגמיה.

דבי גילד-חיו: קודם כול צריך לצאת מנקודת הנחה, לפחות בעיני ובעיני הפורום שאנחנו עובדים בו, ויש לנו גם בזה עמדה, ואני אעביר אותה, שזה אסור על פי חוק, והבעיה, שהמדינה לא עושה כלום, או כמעט כלום, לאכוף את החוק הזה.

דבי גילד-חיו: אין אכיפה.

דבי גילד-חיו: בהתייחס להבטחת הכנסה, שהיא דיברה עה, זה היה ניסיון של המדינה להתמודד עם בעיית הפוגמיה.

דבי גילד-חיו: חשבו שאם גבר ירגיש שהוא מאבד הבטחת הכנסה משום שהאישה ממשיכה לגור איתו, הוא יימנע מפוגמיה.

דבי גילד-חיו: במקום ישם אכיפה כמו שצריך על פי חוק, שהמשטרה תלך ותעשה את מה שהיא צריכה, פוגעים פעם שנייה בנשים.

דבי גילד-חיו: אישה כזאת, לא מספיק שהיא חיה בתוך הפוגמיה, היא גם מאבדת את הבטחת ההכנסה שלה, והילדים שלה, שגם כך הם נחותים במערכת הזאת, הם מאבדים את ההכנסה שלהם.

דבי גילד-חיו: אני חושבת, אני לא בטוחה במאה אחוז, ש"איתך" עובדים על הדוח.

דבי גילד-חיו: הייעוץ המשפטי, שנמצא בתל-אביב, עובד על זה, ויכול להיות שהם יגישו בעניין זה אפילו עתירה או תביעה.

עמירה דותן: נקיים שיתוף פעולה.

עמירה דותן: תעבירו מה שאתם רוצים, כולל את מי אתם חושבים שצריך להזמין לדיונים מן הסוג הזה.

דבי גילד-חיו: בעניין הדיונים, כל נושא הוא נושא כבד ועצום.

דבי גילד-חיו: יש המון ארגונים, גם כאלה שלא נמצאים פה, שעוסקים בחלק מהנושאים, ועל כל נושא כזה אפשר לנהל דיון בנפרד עם הארגונים הרלוונטיים לאותו עניין.

עמירה דותן: דעתך מתקבלת, כי את בטח מצויה בשטח יותר ממני.

רואידה אלסאנע: היא דיברה איך הסוגיות מתפצלות, וכל סוגיה מתפצלת ל-1,000 נושאים.

רואידה אלסאנע: עניין הפוגמיה, ועוד נושאים, אלה עניינים שהם גם בלתי נפרדים מעניין האמות.

רואידה אלסאנע: בית סגור יש בו הרבה סיפורים, אפשר לעשות פיצול כל, אבל זה יעורר בעיות נוספות, אבל הבעיות בלתי נפרדות.

עמירה דותן: את מדגישה כל הזמן כמה הנושא רגיש, ושצריך לטפל בו מאוד ברגישות, לכן אני אבקש מיושב-ראש הוועדה, פרופסור מנחם בן-ששון, לקיים לא דיון אחד, אלא או אפילו ועדת משנה שלמה שתדון בנושא, ואז, בכל ישיבה, נטפל בפן מסוים.

עמירה דותן: בכל מקרה תהיה לזה המשכיות, לא נגמור את זה בדיון היום.

עמירה דותן: זה מה שאני רוצה להבטיח לכן.

רואידה אלסאנע: צריך לעבוד יותר על מחקרים.

רואידה אלסאנע: אני אישית עבדתי על עניין סטטיסטי, איחוד הארגונים הוציא בשנה שעברה ספר, זה היה הספר כמעט הראשון שחקר את כל הסוגיות: עניין התעסוקה, עניין הריסת בתים, אמות נגד נשים, מנהיגות, עניין הנשים ופוטיקה.

רואידה אלסאנע: אישית עבדתי על עניין הסקרים והמחקרים, ומצאתי שאין סטטיסטיקה, בפרט לגבי הנשים.

רואידה אלסאנע: צריך לעבוד על זה, ואי אפשר לסמוך על סקר שנעשה באופן כל, הוא צריך להיות ספציפי.

רואידה אלסאנע: על המגזר הבדואי אין סטטיסטיקה.

רואידה אלסאנע: היינו צריכים לעשות סקר מההתחלה, לעבוד עם כל אישה ואישה בשטח.

רואידה אלסאנע: אין סקר שעשתה הממשלה עצמה.

רואידה אלסאנע: ואי אפשר לדבר על סוגיה ב לדעת בדיוק מה נמצא בשטח.

הימת יונס: אנחנו עורכים סקר בשנה הבאה, זה חלק מהתוכנית שלנו בעניין האישה הבדואית.

ג עציון: יש סוגיה מיוחדת, או אפילו נפרדת, זה נושא האמות במשפחה כנגד אישה ערבייה.

ג עציון: ואחד הדברים שאנחנו רואים, כמי שמטפם הרבה בנושא האמות המשפחה, שנשים מגיעות למקלט, הן שוהות במקלט, ואין להן לאן לחזור אחר כך.

ג עציון: צריך להשקיע בזה גם משאבים מיוחדים וגם חשיבה מיוחדת, כי צריך תת לזה פתרונות מיוחדים.

ג עציון: אי אפשר להתעלם מכל סוגית הרצח במשפחה בחברה הערבית, שקצת מוחבא.

ג עציון: הדברים האלה צריכים להיות על השולחן, ומטופם.

ג עציון: נושא האמות הוא נושא קריטי, וכמה שהוא קריטי בחברה הישראת בכלל, ונגד נשים בכלל, הוא בעל חשיבות וצורך בהסתכלות מיוחדת בחברה הערבית.

רואידה אלסאנע: דיברנו על עניין חוסר המודעות בכלל.

רואידה אלסאנע: בעניין זה, הנשים הערביות לא יודעות מה זה אמות, הן מגדירות אותה רק כאמות פיזית ממש.

ראידה ביאדי: הן לא יודעות שיש גם אמות מילות.

הימת יונס: יצאנו דווקא בקמפיין עכשיו.

עמירה דותן: גם בערבית?

הימת יונס: בהחלט.

הימת יונס: בקול-ישראל בערבית, ברדיו "שמס".

עמירה דותן: הקמפיין היה מצוין.

עמירה דותן: המם השנה היו ממש מצוינות, יישר כוח.

עמירה דותן: נא למסור את זה במשרד.

עמירה דותן: היה יופי של קמפיין, הוא האיר פן שהגיע זמנו להיות מואר.

עמירה דותן: חברות, הרבה הרבה תודה, יישר כוח, וכפי שהבטחתי, אני מקווה מאוד שיושב-ראש הוועדה, אני כמעט בטוחה, בהכירי אותו, ירים את הכפפה.

עמירה דותן: נפגוש אתכן הרבה.

עמירה דותן: לכן, נא לאסוף אינפורמציה, ונא להתכונן.

עמירה דותן: בהצלחה רבה לכולנו.

עמירה דותן: יום טוב.