ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 94, 2006-12-05 09:00

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו דנים הבוקר בנגישות להשכלה על תיכונית עבור אזרחים עם מוגבלויות שאינן פיזיות.

מיכאל מלכיאור: היום זה יום מיוחד בו הכנסת מטפלת בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה, שזה אנחנו מטפלים בנושא הזה היום, זה לא אומר שאנחנו מטפלים היום ולא בשאר ימות השנה.

מיכאל מלכיאור: בוועדה הזאת, ואני מדבר בשם כל חברי הוועדה, יש לכם נגישות כל ימות השנה.

מיכאל מלכיאור: הנושא בו אנו דנים, הוא נושא קשה כי הוא אינו בולט לעין באופן מיד.

מיכאל מלכיאור: מדובר בסטודנטים בלימודיהם העל תיכוניים.

מיכאל מלכיאור: זה נקרא על תיכוני ולא השכלה גבוהה, כיוון שאנו מתייחסים גם למכינות וגם למכללות של הנדסאים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על סטודנטים עם ליקויי למידה שונים, וגם על סטודנטים עם מגבלות פסיכיאטריות.

מיכאל מלכיאור: הלילה קראתי את הנייר שקיבלנו ממחלקת המחקר והמידע של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד, כי לעומת הרבה נושאים אחרים שאנחנו מטפלים בהם, המצב נראה יותר מעודד מבחינת מספר התלמידים עם ליקויי הלמידה שהם חלק מהמערכת.

מיכאל מלכיאור: המספר נראה לי יחסית מתקדם.

רונית תירוש: מה זה מתקדם, גבוה?

מיכאל מלכיאור: גבוה לא כמו שצריך, אבל ודאי יותר טוב ממה שהמצב היה לפני כמה שנים.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מה לשפר, ובזה אנחנו נעסוק היום.

מיכאל מלכיאור: הרושם שלי – ואתם תתקנו אותי אם זה רושם מוטעה - הוא שיש אנשים רציניים שמטפלים בנושא הזה, ויש דיווחים גם על תוצאות טובות בתחום של הקליטה ושותפות עם תלמידים ליקויי למידה במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לפי המ.מ.מ אנחנו מדברים על מספר של 17,500 תלמידים עם ליקויי למידה, וזה חוץ מהסטודנטים עם מגבלות פסיכיאטריות שהם מהווים 5.6% מכלל התלמידים.

מיכאל מלכיאור: בכמה מהסוגים של מוסדות על תיכוניים המספרים הם יותר גבוהים.

מיכאל מלכיאור: באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה שהם מתוקצבים, המספרים יותר נמוכים.

רונית תירוש: אולי זה מוכיח משהו.

מיכאל מלכיאור: שיש פחות.

רונית תירוש: שליקויי הלמידה לא מטופלים נכון ולא ממצים את מלוא הפוטנציאל כך שיעמדו בדרישות של האוניברסיטה.

רונית תירוש: זה לא שהם פחות חכמים.

רונית תירוש: כנראה, הם לא מטופלים נכון.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים ללמוד את זה לעומק, ולראות איך אנחנו יכולים לדחוף ולעזור.

מיכאל מלכיאור: זה תפקידנו, לקדם את הסטודנטים המובחנים כליקויי למידה, ולדאוג ליתר יעילות של המערכת.

מיכאל מלכיאור: יש מוסדות שיש להם תוצאות מצוינות, ויש מוסדות שלא עושים שום דבר בנושא.

מיכאל מלכיאור: אין אחידות בטיפול בין המוסדות.

מיכאל מלכיאור: זה שרירותי אם מקבלים את מלוא הזכויות או לא.

מיכאל מלכיאור: יושבים פה מומחים שיחנכו אותנו ויעזרו לנו לעזור לסטודנטים האלה.

גיא פינקלשטיין: אני מנהל את עמותת לשם, עמותה לקידום סטודנטים עם ליקויי למידה.

מיכאל מלכיאור: אתם סיפקתם את מלוא החומר למרכז המידע.

גיא פינקלשטיין: אני אגיד מראש, שפה אני לא אייצג רק את ליקויי הלמידה.

גיא פינקלשטיין: אני רוצה להכניס אתכם לקונטקסט הכללי של האפשרות לתמוך ולקבל לתוך ההשכלה העל תיכונית גם סטודנטים עם מוגבלויות נוספות בצורה ממוסדת ומסודרת.

גיא פינקלשטיין: היום זה קיים בצורה חלקית לגבי חלק גדול מהמוגבלויות.

מיכאל מלכיאור: תדגיש את הנושא של היום.

גיא פינקלשטיין: המצב כיום, כפי שאני רואה אותו מהעבודה בשטח, הוא שתמיכה ממוסדת קיימת בעיקר כלפי 4 אוכלוסיות: עיוורים, נפגעי הנפש, ליקויי הלמידה והאנשים החרשים.

קריאה: כבדי שמיעה ולא חרשים.

גיא פינקלשטיין: בנושא ליקויי למידה חלו תמורות מאוד משמעותיות בעשור האחרון.

גיא פינקלשטיין: מהקמת העמותה, וגם לפני זה, התפתחה מאוד מערכת התמיכה.

גיא פינקלשטיין: אפשר להגיד היום, שב-40 מוסדות על תיכוניים קיימים מרכזי תמיכה ממש.

גיא פינקלשטיין: זו מערכת מאוד מקיפה, שנותנת תמיכה משלב הקליטה של הסטודנט ועד היציאה שלו לשוק העבודה.

גיא פינקלשטיין: זה אחד מהשלבים החשובים.

גיא פינקלשטיין: הרבה פעמים אנשים עם לקויות נכנסים לתוך "מלכודת האקדמיה".

גיא פינקלשטיין: הם משכילים מאוד אבל לא מצליחים להשתלב בשוק העבודה, כי האוריינטציה בהכשרה לא היתה אוריינטציה לתעסוקה.

גיא פינקלשטיין: מרכזי התמיכה האלה הם הוליסטיים ומקיפים.

מיכאל מלכיאור: האם אתה יכול להגיד על איזה סוג של ליקויי למידה אנחנו מדברים?

גיא פינקלשטיין: ליקויי למדיה זאת לקות מאוד נרחבת ומאוד לא שיטתית.

גיא פינקלשטיין: אני יכול לדבר על הלקויות שלי בהרחבה, ובהמשלה מזה להטיף לאחרים.

גיא פינקלשטיין: הלקויות האלה יכולות להתבטא בכתב, בקריאה, בהתמצאות, במתמטיקה ובארגון של חומר.

גיא פינקלשטיין: לקות למידה פוגעת בצורה מהותית ביכולת של אדם לתפקד ללא עזרה.

גיא פינקלשטיין: להרבה מאוד אנשים יש כל מיני קשיים בקריאה ובכתיבה.

גיא פינקלשטיין: ישנן גם הפרעות קשב, שנכנסות לסקטור הזה – הם לא ממש ליקויי למידה, אבל בתוך מרכזי התמיכה הם מקבלים תמיכה - והן באות עם קורלאציה מאוד גדולה עם ליקויי למידה.

גיא פינקלשטיין: הרבה מאוד אנשים שסובלים מליקויי למידה סובלים גם מהפרעות קשב.

גיא פינקלשטיין: למרות ההתקדמות הגדולה מאוד, שציינתי בדוח שעליו הסתמך הדוח של מרכז המחקר והמידע, עדיין יש בעיות בתמיכה בליקויי הלמידה.

גיא פינקלשטיין: הבעיה הראשונה, היא בעיית האבחון.

גיא פינקלשטיין: היום בישראל אין עדיין אבחון תקף ללקויות למידה, ואין עדיין מקצוע שנקרא מאבחן לליקויי למידה.

גיא פינקלשטיין: הנושא הוא מאוד פרוץ וגורם להרבה בעיות וכאב.

גיא פינקלשטיין: הות"ת מינתה את המרכז הארצי לבחינות והערכה להקים מערכת אבחון אחידה, שאמורה להיכנס לפועל בחודשים הקרובים, אבל זאת מערכת שאין מחויבות למוסדות לקבל אותה או לפעול על פיה.

גיא פינקלשטיין: סביר להניח שהם יפעלו, אבל אין מחויבות לעשות זאת.

מיכאל מלכיאור: האם אפשר לעשות מערכת אבחון אחידה כאשר הלקויות הן כל כך שונות?

גיא פינקלשטיין: אני אשאיר את זה למומחים אחרים.

גיא פינקלשטיין: אני חושב שכן.

גיא פינקלשטיין: אפשר גם לתקף מקצוע, אבל זה תהליך ארוך, ועד היום כל מי שנכנס לביצה הזאת ראה שהביצה היא די בוצית.

גיא פינקלשטיין: התקיימו הרבה ישיבות בוועדות הכנסת בנושא הזה.

גיא פינקלשטיין: עם מנהיגות נכונה של משרד הבריאות ומשרד החינוך, היה אפשרי לעשות את זה.

גיא פינקלשטיין: המנהיגות עוד לא נמצאה, אבל הרעיונות קיימים.

גיא פינקלשטיין: המבחן שהפסיכומטרי היום מתקף, הוא בהחלט התחלה טובה לדרך הזאת.

גיא פינקלשטיין: זאת מנהיגות שבאה מהות"ת.

גיא פינקלשטיין: בעיניים של הצרכנים והארגונים, הפסיכומטרי עושה לנו עוול גדול, לא רק לליקויי הלמידה.

גיא פינקלשטיין: ברור לנו, שהרבה מאוד אנשים לא נכנסים לאקדמיה.

גיא פינקלשטיין: גם לגבי מה שקורה בתוך המרכז הארצי יש לנו השגות.

גיא פינקלשטיין: אני מקווה, שבקרוב נוכל להגיע לדיון על ההשגות שלנו, ולא דרך בתי המשפט.

גיא פינקלשטיין: זאת לא הדרך שאנחנו אוהבים, והיא לא נכונה לדעתנו, למרות שאנחנו נגררנו לשם כמה פעמים.

קריאה: אז למה אתם עושים את זה?

מיכאל מלכיאור: עושים את זה כמו כולנו.

מיכאל מלכיאור: כאשר לא פותרים את הבעיה בדרך של הידברות, זאת הדרך.

קריאה: אבל אי אפשר להגיד שזאת לא הדרך, אחרי שעושים את זה.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר שהוא מעדיף לא להגיע לזה, אף על פי שלפעמים נגררים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: טוב מאוד שנגררים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: לפעמים זה גורר את המערכות לעשות את מה שלא היו עושות אם לא היו פונים לבית המשפט.

מיכאל מלכיאור: לא צריך לפחד ללכת בדרך הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גם עושים את זה יום יום.

מיכאל מלכיאור: לפעמים מבקשים לעשות זאת.

מיכאל מלכיאור: אחרי שאנחנו מקיימים הידברות שלא מצליחה עם משרד החינוך, אנחנו אומרים שאנחנו הולכים לבג"צ, והם אומרים שזה ייתן להם יותר כלים מול האוצר.

גיא פינקלשטיין: הבג"צ של חוק השילוב הוא קלאסי בעניין הזה.

גיא פינקלשטיין: רזולוציה ותמיכה – למרות ההתקדמות אני מקבל הרבה מאוד פניות.

גיא פינקלשטיין: הרבה מאוד אנשים ליקויי למידה עדיין מרגישים שהם לא מקבלים מענה בתוך האקדמיה.

גיא פינקלשטיין: אין לי מספרים, אבל מדובר בהרבה מאוד.

גיא פינקלשטיין: אנשים מוכרים כליקויי למידה, ולמרות זאת חסרים להם המון כלים בהתאמות בבחינות, דבר שמונע מהם את ההשתלבות באקדמיה.

גיא פינקלשטיין: אני לא רוצה להראות שהתמונה היא ורודה.

גיא פינקלשטיין: אני יכול לדווח לך על 10,000 סטודנטים מוכרים באקדמיה, כאשר 17,500 סטודנטים זאת הערכה עם אלה שאינם שייכים לאקדמיה.

גיא פינקלשטיין: המספר של 10,000 זה מקסם שווא.

גיא פינקלשטיין: למרות שכולם מוכרים ומאובחנים רשמית, לא כולם מקבלים את התמיכה שהם זקוקים לה.

גיא פינקלשטיין: תקצוב ופיקוח - עדיין מערכות קורסות.

גיא פינקלשטיין: יש פה נציגי אוניברסיטאות שיגידו לך , שלמרות התקצוב שות"ת ותמ"ת הנהיגו בנושא הזה, עדיין המערכות נושאות ברוב הנטל של התקצוב.

גיא פינקלשטיין: הן עושות את זה כמעט בהתנדבות, כי אין חוק שמחייב אותן לעשות את זה.

גיא פינקלשטיין: המערכות מתקצבות, אבל אני מרגיש שהן לא מספיק מפקחות, כולל הות"ת.

גיא פינקלשטיין: היא הקימה ועדה של פרופסורים, אבל בפועל אין פרופסור אחד שהמומחיות שלו היא ליקויי למידה.

גיא פינקלשטיין: גם הפיקוח על הפעילות, הוא חלקי.

גיא פינקלשטיין: ות"ת יכול היה להנהיג פיקוח הרבה מאוד משמעותי.

גיא פינקלשטיין: הוא נמנע לעשות את זה מטעמים של חופש אקדמי, שלא מוצדקים.

גיא פינקלשטיין: האתגר הגדול שעומד לפנינו, זאת חקיקה ראשית בתחום התמיכה באנשים עם מוגבלויות.

גיא פינקלשטיין: אני גם חבר הוועדה המייעצת לנציבות שוויון, כך שאני רואה את זה גם מהכיוון של משרד המשפטים.

גיא פינקלשטיין: חקיקה ראשית היא האתגר הגדול.

גיא פינקלשטיין: חוק השוויון שנחקק ב-98 ותוקן ב-2005 כולל סעיף נגישות להשכלה על תיכונית, שהיא כוללת את כל מוסדות ההשכלה, כולל השכלה תורנית.

גיא פינקלשטיין: הסעיף הזה לא מספיק רחב.

גיא פינקלשטיין: הוא סעיף שמדבר בעיקר על נגישות, הוא לא סעיף השכלה שהיינו רוצים לראות בחוק השוויון.

גיא פינקלשטיין: עדיין, הוא מהווה עבורנו אתגר גדול.

גיא פינקלשטיין: אנחנו בעמותת לשם נטשנו כרגע הליך חקיקה שהיינו מאוד ממוקדים בו, והצלחנו אפילו להעביר אותו בקריאה ראשונה, חוק שוויון זכויות לסטודנטים עם ליקויי למידה בהשכלה על תיכונית, לטובת ההתמקדות בפרק הנגישות להשכלה בחוק השוויון, מתוך ראייה שחקיקה ראשית היא נכונה יותר מחקיקה סקטוריאלית.

גיא פינקלשטיין: אנחנו פוזלים אליו, אבל הלכנו לצעד של חקיקה ראשית.

גיא פינקלשטיין: אנחנו הצענו שהתקנות של חוק השוויון יכללו הקמת יחידת נגישות בכל מוסד להשכלה גבוהה, שהיא תרכז את כל הפעילות של חוק השוויון, פרק הנגישות.

גיא פינקלשטיין: אנחנו מאמינים, שצריכות להיות גם תקנות ספציפיות, אבל אם המוסדות יקבלו על עצמם את יחידת הנגישות וימנו יחידה רב מקצועית שתרכז את כל הנושא של נגישות גם לסטודנטים וגם לאנשי סגל - יש גם הרבה אנשי סגל עם לקויות, שלא מסוגלים לעלות על הבמה ולהרצות כי הם על כיסא גלגלים - זה כבר יקדם את נושא הנגישות חזק מאוד בתוך האקדמיה.

גיא פינקלשטיין: האנשים שימונו יקימו יחידות תמיכה על בסיס מרכזי תמיכה.

מיכאל מלכיאור: האם יש מוסדות שיש להם יחידה כזאת?

גיא פינקלשטיין: יש באוניברסיטה העברית.

גיא פינקלשטיין: האוניברסיטה העברית היא הראשונה שהולכת בצורה הזאת, אבל יש עוד מוסדות.

גיא פינקלשטיין: לשם רואה את מרכזי התמיכה כמרכזים יותר מאשר מרכזים לליקויי למידה בלבד.

גיא פינקלשטיין: לשם מנסה להשתמש בפלטפורמה הזאת של 40 מרכזי תמיכה, להקמת מרכזים רב נכותיים.

גיא פינקלשטיין: זה קיים היום באורט בראודה, ביהודה ושומרון ומכללת ספיר.

גיא פינקלשטיין: המרכזים האלה קולטים את האוכלוסיות השונות עם לקויות שונות, ומנסים לבסס נגישות עבורן.

גיא פינקלשטיין: אני רוצה לסיים באתגר הגדול, שאני רואה שיש להשכלה הגבוהה היום.

גיא פינקלשטיין: דווקא נפגעי הנפש הם המחסנית הגדולה של ההשכלה הגבוהה בישראל.

גיא פינקלשטיין: הם לא ממוצים.

גיא פינקלשטיין: מעט מאוד מהם מגיעים לאקדמיה, והם מהווים אחוז גדול מאוד מהאוכלוסייה.

גיא פינקלשטיין: כמובן שאוכלוסיות נוספות של נפגעים פיזית, צריכים למצות את עצמן, אבל האוכלוסייה הגדולה שלא מגיעה לאקדמיה היום היא של נפגעי הנפש.

אלכס מילר: אותם ליקויי למידה עוברים מבחן במוסד, שקובע אם כן או לא.

אלכס מילר: הם מממנים את המבחן הזה.

אלכס מילר: על איזה מספר סטודנטים, שאין להם יכולת לממן ולכן לא נגשים למבחן הזה, מדובר?

גיא פינקלשטיין: כמו שאמרתי, בעיית האבחון היא בעיה סבוכה.

גיא פינקלשטיין: סטודנטים לפעמים עוברים יותר מאבחון אחד.

גיא פינקלשטיין: לפעמים הם עוברים אבחון במרכז הארצי, מגיעים לאוניברסיטה ושם לא מקבלים את האבחון הזה.

גיא פינקלשטיין: הבעיה היא קשה וסבוכה.

גיא פינקלשטיין: העלויות שלה גבוהות, אבל גם החשיפה הנפשית והרגשית שנדרשת מאדם, שצריך כל פעם להצהיר על הגדם שלו, היא גדולה.

גיא פינקלשטיין: אנחנו חושבים שהאבחון צריך להיות על חשבון האקדמיה.

אלכס מילר: למה לא על חשבון המדינה?

גיא פינקלשטיין: זה לא משנה.

אלכס מילר: זה משנה.

מיכאל מלכיאור: הוא מתכוון, לא על חשבון הסטודנט.

גיא פינקלשטיין: היום הות"ת מתגאה במערכת האבחון החדשה.

רונית תירוש: השאלה היתה, האם יש מצב בו סטודנט חלש מבחינה כלכלית לא מגיע לאבחון כי אין לו כסף.

גיא פינקלשטיין: הדיקנים עוזרים בנושא הזה.

גיא פינקלשטיין: משרד הביטחון ממן במילון שקל אבחונים לתלמידי מכינות במצב סוציו-אקונומי נמוך.

גיא פינקלשטיין: המצב לא מספק.

גיא פינקלשטיין: גם המערכת שות"ת מוציאה היום, שמתגאה באבחון שיעלה 650-705 שקלים, שזה מעט, עדיין לא תאפשר להרבה סטודנטים לגשת למבחן.

גיא פינקלשטיין: אם עושים מערכת אבחון אחידה והות"ת מוציא אותה, היא צריכה להיות ממומנת על ידי הות"ת.

אלכס מילר: האם יש לכם הערכה כמה זה יעלה?

אלכס מילר: כמה כסף דרוש כדי לבוא ולאכוף את כל הנושא של אבחון ליקויי למידה.

גיא פינקלשטיין: כמה מיליוני שקלים.

רונית תירוש: כמה עולה אבחון?

גיא פינקלשטיין: זה יכול להגיע ל-1,000, אבל זה יכול להגיע גם ל-4,000.

גיא פינקלשטיין: זה תלוי באבחון.

רונית תירוש: מה התוקף של אבחון.

גיא פינקלשטיין: בדרך כלל 5 שנים, וגם זה אבסורד.

מיכאל מלכיאור: הוא מספר שכאשר עושים את זה במוסד אחד, מוסד השני לא מקבל זאת.

מיכאל מלכיאור: לכן, צריך אחידות בנושא הזה.

גיא פינקלשטיין: ות"ת וכל המוסדות האחרים האחראיים על ההשכלה נמנעו מלהתערב בעניין הזה, וזה אבסורד.

גיא פינקלשטיין: אם הם היו לוקחים מנהיגות ומזמינים את המוסדות לדיון, הם היו יכולים לקבוע איזשהו מנגנון עד אשר תקום מערכת האבחון.

גיא פינקלשטיין: לצערי, זה לא נעשה.

מיכאל מלכיאור: זאת נשמעת לי גישה נכונה.

מיכאל מלכיאור: צריכה להיות אחידות באבחונים ובטיפול, כדי שלא תהיה הפקרות בעניין.

אלי שמיר: גיא הזכיר את בעיות עם פגועי הנפש.

אלי שמיר: אני אתחיל בדוגמא שבאה לידיעתי כבר לפני שנתיים.

אלי שמיר: נפגע נפש מאזור תל אביב פנה לביטוח לאומי בבקשה לקבל תמיכה בלימודים באוניברסיטת תל אביב.

אלי שמיר: הוא רצה ללמוד שפות ובלשנות, כדי לעסוק בעתיד כמתרגם.

אלי שמיר: ביטוח לאומי דחה אותו.

אלי שמיר: ה0הם אמרו, יש לנו הרבה תמיכות להכשרה מקצועית, אבל אנחנו רוצים הוכחה שתוך 9 חודשים אתה באמת תעבוד במקצוע.

אלי שמיר: אנחנו יודעים כי התעסוקה במדינת ישראל מתקדמת ואולי רק 70%-80% תלוי בהכשרה אקדמית.

אלי שמיר: ביטוח לאומי, שהוא מקור מאוד חשוב לתמיכה להכשרה מקצועית, לא מוכן להכיר בהשכלה גבוהה כחלק מהכשרה מקצועית.

אלי שמיר: הכשרה מקצועית כאן היא לא הכשרה שאומרת, אני אתחייב שתוך 3 שנים אעבוד בתחום מסוים.

אלי שמיר: זה מכשיר אותו לכל מיני אפשרויות.

אלי שמיר: זה מקור כספי מאוד רציני, שנפגעי הנפש לא יכולים לנצל אותו מכמה סיבות.

אלי שמיר: ראשית, לא מוגדר בדיוק במה הם יאחזו כאשר הם יסיימו את הלימודים באוניברסיטה או המכללה.

אלי שמיר: שנית, חלק גדול מהם יכול לעבוד רק במשרדה חלקית, בגלל מחלתם.

אלי שמיר: כך אנחנו מפסידים מקור מאוד חשוב של תמיכה כספית, שיכלה לעזור להרבה נפגעי נפש להגיע להשכלה על תיכונית.

אלי שמיר: אנחנו מפסידים מקור מאוד חשוב של תמיכה כספית.

אלי שמיר: יש לי הערה נוספת, שאינה שייכת לנושא היום.

אלי שמיר: אני כתבתי פעמיים מכתב לשרת החינוך, שהנושא של נכות נפשית צריך להיות על סדר היום של התלמידים, ולא קיבלתי תשובה.

אלי שמיר: התלמידים אף פעם לא ביקרו בבתי חולים לחולי נפש.

אלי שמיר: הנכות הזאת לא קיימת מבחינתם.

אלי שמיר: בין כל ימי ההתרמה שהם עושים, צריך להכליל גם את הנכות הזאת, ולא להפריד ביניהם.

מיכאל מלכיאור: האם אתה מדבר על שרת החינוך הנוכחית?

אלי שמיר: כן.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שמדובר בתקלה במערכת.

רונית תירוש: עכשיו מתעסקים במשרד בגבולות 67.

אלי שמיר: ההכשרה לאנשים עם מוגבלויות, במיוחד לאלה עם המוגבלויות הסמויות, חייבת להתחיל בבתי ספר.

אלי שמיר: כיום לא קיימים בספר הטלפונים של בית הספר מספר הטלפון של בתי החולים הפסיכיאטריים.

אלי שמיר: זה לא קיים בכלל בתודעה של התלמידים או הצוות.

אלי שמיר: זה חלק מהחינוך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מסכימים איתך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתנצלים בשם שרת החינוך.

רונית תירוש: אנחנו לא מתנצלים.

מיכאל מלכיאור: אני מתנצל בשמה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתחייבים שתקבל תשובה.

אלי שמיר: הנושא המרכזי זה הביטוח הלאומי.

מיכאל מלכיאור: כל איש ציבור, ודאי שר בישראל, מחויב תוך שבועיים לתת תשובה לכל פנייה.

אלי שמיר: לפעמים אומרים, קיבלנו את מכתבך.

מיכאל מלכיאור: אבל גם את זה לא קיבלת.

משה אהרוני: ראשית, אנחנו עובדים ביחד עם עמותת לשם המון שנים, ואנחנו תומכים ברוב הדברים שנאמרו פה.

משה אהרוני: מאז 1998 - וכאן המקום להזכיר את פרופ' לב ציון, ז"ל, שהיה ראש הות"ת אז - לקחה על עצמה את הנושא של טיפול בסטודנטים ליקויי למידה, למרות שזה לא היה מתפקידה הרשמי.

משה אהרוני: מדי שנה אנחנו מקצים כ-4,000,000 שקלים ייעודיים לנושא הזה.

משה אהרוני: הקמנו ועדת היגויי לנושא עם פרופסורים, וקבענו קריטריונים.

משה אהרוני: כיום בכל המוסדות להשכלה גבוהה המתוקצבים על ידנו, יש מערכת לסיוע ותמיכה בסטודנטים ליקויי למידה.

משה אהרוני: אנחנו חושבים שהנושא מטופל בצורה יפה.

משה אהרוני: כיום הוא לא מטופל במסגרת של חוק.

משה אהרוני: למוסדות להשכלה גבוהה יש חופש מנהלי ואקדמי.

משה אהרוני: אנחנו לא כופים עליהם לתת את הטיפול הזה.

משה אהרוני: עם זאת המודל שלנו, הוא מודל מתמרץ.

מיכאל מלכיאור: מה זה קשור לחופש אקדמי?

מיכאל מלכיאור: בכל דבר שלא מטפלים, אומרים חופש אקדמי.

מיכאל מלכיאור: האם זה שתהיה יחידה שמטפלת בבעלי מוגבלויות זה יקלקל את החופש האקדמי?

משה אהרוני: אני מסכים איתך.

משה אהרוני: אנחנו תומכים בחקיקה, ואנחנו גם היינו שותפים לניסיון החקיקה בכנסת הקודמת.

משה אהרוני: אני רוצה להגיד, כי כיום הדבר נעשה גם בלי חקיקה, בעזרת מודל מתמרץ.

מיכאל מלכיאור: אבל זה נעשה באופן לא אחיד וגורף.

מיכאל מלכיאור: בהרבה מאוד מוסדות אין יחידה כזאת.

משה אהרוני: זה לא נכון.

משה אהרוני: הנושא של חוסר אחידות מתייחס לנושא האבחונים.

מיכאל מלכיאור: לא רק לאבחונים, אלא גם ליחידות.

מיכאל מלכיאור: צריך שתהיה בכל מוסד יחידה רב מקצועית לנגישות.

מיכאל מלכיאור: גם זה לא קיים בכל מוסד.

מיכאל מלכיאור: למה אתה אומר שיש אחידות

משה אהרוני: אני דיברתי על האבחונים.

משה אהרוני: אנחנו בעד הדבר הזה.

משה אהרוני: כיום יש בכל מוסד יחידה לסיוע פסיכולוגי ולליקויי למידה.

משה אהרוני: בחלק מהמוסדות יש גם יחידה לסיוע לבעלי מוגבלויות פיזיות.

מיכאל מלכיאור: לחלק יש ולחלק אין.

מיכאל מלכיאור: גם הכללים בתוך המוסדות הם לא זהים.

מיכאל מלכיאור: יש מוסד אחד שנותן לסטודנטים ליקויי למידה הארכת זמן, ויש מקום אחר בו לא נותנים שום הארכה.

מיכאל מלכיאור: הדברים האלה נראים לי שרירותיים.

מיכאל מלכיאור: זה ניתן לחסד של כל מוסד, במקום שיהיו זכויות קבועות.

משה אהרוני: אנחנו תומכים בזה.

משה אהרוני: חוסר האחידות בנושא של האבחונים, נובע מכך שהיום שיש עשרות ומאות מכוני אבחון פרטיים למטרות רווח.

משה אהרוני: כל מכון אבחון משתמש בסוללת אבחון שונה, משך האבחון הוא שונה, ההשכלה של המאבחנים היא לא אחידה, לפעמים אלה פסיכולוגים, לפעמים אלה עובדים סוציאליים, לפעמים זה מישהו שעשה קורס באבחון דידקטי ולפעמים זה מישהו שאין לו כלל השכלה.

משה אהרוני: לנו אין אפשרות לפקח על זה.

משה אהרוני: התלמידים באים למוסדות להשכלה גבוהה עם טופס שהם עשו אבחון, ומבקשים התאמות.

מיכאל מלכיאור: למה שלא יהיה מוסד אבחון שלכם, ללא מטרות רווח?

משה אהרוני: על מנת להתמודד עם המצב הבעייתי הזה, השקענו 2,000,000 שקלים.

משה אהרוני: המרכז הארצי לבחינות והערכה, שהוא הגוף המקצועי בארץ שמומחה בנושא של בניית מבחנים פיתח מערכת אבחון אחידה, סטנדרטית, ממוחשבת ומתקדמת מאוד מסוגה בעולם.

משה אהרוני: אנחנו סיימנו את הפיילוט במספר מוסדות, ואנחנו נמצאים בצעדי הטמעה אחרונים.

משה אהרוני: המערכת הזאת תשמש את כלל אוכלוסיית הסטודנטים.

משה אהרוני: היום אנחנו מתמודדים עם בעיות משפטיות בנושא חוק חופש העיסוק.

משה אהרוני: הדבר הזה הוא סבוך.

משה אהרוני: מוסד פרטי לאבחון שפועל עשרות שנים, כמו ניצן, יכול להגיד שאנחנו פוגעים בעיסוק שלו.

מירב ישראלי: היה בג"צ נגד משרד החינוך בעניין הזה, שקבע שהפסילה של אנשים מסוימים העוסקים באבחון ללא הסמכה מפורשת בחוק, היא פגיעה בחופש העיסוק.

מירב ישראלי: היה תזכיר חוק בעניין הזה ששר החינוך יקבע מי רשאי לאבחן במערכת החינוך.

מירב ישראלי: זה עוד לא הגיע אלינו.

מירב ישראלי: בינתיים, המצב הוא באמת פרוץ.

מיכאל מלכיאור: האם האוניברסיטה לא יכולה לקבוע שהיא מקבלת רק את האבחון שלה?

מירב ישראלי: זה בעייתי.

מירב ישראלי: יש בעיה משפטית.

משה אהרוני: אנחנו שואפים לזה.

מיכאל מלכיאור: אם אתם צריכים חוק בעניין הזה, ואתם בניתם מערכת אחידה עם כל הכלים הנחוצים בשביל המל"ג, אנחנו ניזום חוק כזה.

משה אהרוני: אנחנו נשמח על זה.

מירב ישראלי: בצעת החוק שהיתה לגבי המוסדות העל תיכוניים, היה סעיף שהסמיך את הגופים המתאימים לגבי מי רשאי לאבחן.

מירב ישראלי: בג"צ קבע שיש בעיה בלי סעיף מסמיך בחקיקה.

משה אהרוני: אני רוצה להתייחס לנושא של המחיר.

משה אהרוני: כיום האבחון במכונים פרטיים עולה בין 1,200-2,500 שקלים.

משה אהרוני: המערכת שלנו אמורה להיעשות ללא שום רווח.

משה אהרוני: עם זאת, אנחנו מחויבים לדאוג לכיסוי עלויות בסיסיות של הפעלת כל המערכת הזאת.

משה אהרוני: נעשה איזשהו תמחור, והגיעו לכך שזה יעלה בין 600 ל-700 שקלים.

משה אהרוני: אנחנו חושבים שזה מחיר סביר.

משה אהרוני: אין בזה שום רווח, אלא רק כיסוי עלויות.

משה אהרוני: האבחון הזה יהיה גם קביל על כל המוסדות.

מיכאל מלכיאור: להערכתכם, כמה סטודנטים בשנה ירצו לעשות את האבחון הזה?

משה אהרוני: אנחנו מדברים היום על 10,000 סטודנטים במערכת ההשכלה הגבוהה, על עוד 2,000-3000 במכינות הקדם האקדמיות, ועוד 2,000-3,000 במוסדות מה"ט.

משה אהרוני: יכול להיות שמועמדים שונים שרוצים לעשות את הבחינה הפסיכומטרית,

משה אהרוני: ירצו לעשות את האבחון הזה כדי לקבל התאמות במבחן הפסיכומטרי.

משה אהרוני: זה יכול להגיע להיקפים מאוד רציניים.

מיכאל מלכיאור: זה בסביבות 10,000,000 שקלים.

משה אהרוני: אני לא יודע להגיד עכשיו מספרים.

מיכאל מלכיאור: 700 כפול 15,000 תלמידים.

משה אהרוני: צריך לשים לב לנתון אחר.

משה אהרוני: היום יש לנו אחוז מסוים קטן של אנשים שהם מתחזים.

משה אהרוני: למשל, בפקולטות מאוד יוקרתיות כמו משפטים, ששם הציון הסופי קובע לאיזה משרד תלך לעשות סטאז', יש אנשים שמביאים אבחון שהם ליקויי למידה בשביל לקבל תוספת זמן.

משה אהרוני: ברגע שהמערכת הזאת תהיה מסובסדת לגמרי וכל אדם יוכל לעשות אבחון מבלי שהוא יצטרך לממן אותו, תהיה לנו בעיה אחרת.

משה אהרוני: המון אנשים יפנו כדי לקבל הקלות או תוספת זמן.

מיכאל מלכיאור: צריך איזו מערכת סינון אולי.

מקס לחמן: נציג הות"ת לא מתייחס למספר הגדול של אנשים עם מוגבלויות ועם נכויות לא נראות.

מקס לחמן: אני חושב, שהבעיה הכי משמעותית, היא שהמוסדות להשכלה גבוהה עדיין לא לקחו את הנושא הזה כאתגר.

מיכאל מלכיאור: נציג המל"ג אומר שהם כן לקחו את זה כאתגר.

מקס לחמן: המוסדות להשכלה גבוהה צריכים להכיר בזה, שחלק ניכר מהסטודנטים שלומדים במוסדות שלהם הם אנשים עם מוגבלויות.

מקס לחמן: צריך לחשוב איך אפשר לגרום להם להתקדם בלימודים שלהם.

מיכאל מלכיאור: מה לדעתך חסר?

מיכאל מלכיאור: מה היו צריכים לעשות כדי לתת את האפשרויות לסטודנטים שלהם להגיע למלא הפוטנציאל שלהם?

מקס לחמן: היו צריכים לעשות בעיקר שני דברים.

מקס לחמן: הדבר הראשון, הוא להקים יחידות נגישות בכל המוסדות, ולהכניס להן תוכן ברמה של מי יקבל התאמות ותמיכה במהלך הלימודים.

מקס לחמן: גם בחלק של לעבוד עם הקהל שבתוך האוניברסיטה.

מקס לחמן: הלקויות הלא נראות, לא נראות בגלל שאנשים מסתירים אותם מפחד מסטיגמה.

מקס לחמן: העמדות של הסגל הרבה פעמים לא נכונות, וחייבים להשקיע גם בנושא הזה.

מקס לחמן: הדבר השני, זה דבר שאנחנו מקדמים בנציבות, להתייחס ספציפית לנושא של ההשכלה הגבוהה בתוך החקיקה הראשית של חוק שוויון לאנשים עם מוגבלויות.

מקס לחמן: צריך לתת איזושהי רגולציה ברמה של המדינה.

מיכאל מלכיאור: אתם יכולים להכניס את זה לתוך החקיקה הראשית.

מיכאל מלכיאור: זאת העבודה שלכם.

מקס לחמן: אנחנו עושים את זה, אבל הבעיה שלנו, היא לגייס את המוסדות להשכלה הגבוהה.

מיכאל מלכיאור: בשביל לעשות חקיקה אתה לא חייב לגייס אף אחד חוץ מרוב בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מבטיח לך שיהיה לך רוב בכנסת.

מיכאל מלכיאור: תתקדמו בבקשה.

משה אהרוני: אנחנו בהחלט מתעסקים היום גם בנושא של שאר המוגבלויות הלא נראות.

משה אהרוני: במסגרת שינוי חוק השוויון לבעלי מוגבלויות והכללת המוסדות להשכלה גבוהה, אנחנו מינינו צוות בראשות סגן יו"ר ות"ת, ואנחנו מנסים לנסח מסמך שאומר מה הוא קמפוס נגיש לכל בעלי המוגבלויות, פיזיות, חושיות ונפשיות.

משה אהרוני: אנחנו מתכוונים לתרגם את המסמך הזה ללשון משפטית של תקנות.

משה אהרוני: המסמך הזה יחייב את כל המוסדות להשכלה גבוהה.

משה אהרוני: במקביל, אנחנו עובדים לקבל גיבוי מהאוצר.

משה אהרוני: אנחנו מדברים על 62 מוסדות להשכלה גבוהה.

משה אהרוני: אנחנו עוסקים בזה, וחושבים שזה חשוב.

מיכאל מלכיאור: האם מישהו רוצה להתייחס לנושא של הפסיכומטרי?

יואב כהן: אנחנו עוסקים בנושא הזה שנים רבות.

יואב כהן: בחדר הזה ישבנו לפני 12 שנה באחד הדיונים הראשונים שנעשו בנושא הזה.

יואב כהן: אני שמח להשמיע, שחלק מההמלצות אכן יושמו, כמו ההתגייסות למערכת אבחון אחידה.

יואב כהן: עם זאת, חלק מהבעיות עדיין נשארות, כמו הסדרה בחקיקה של מי הוא מאבחן ליקויי למידה או ליקויים אחרים.

יואב כהן: אין הסדרה בחוק של מי הוא מאבחן ליקויי למידה.

יואב כהן: לכן, כל אחד יכול היום לאבחן ליקויי למידה.

יואב כהן: אנחנו מקבלים אבחון מכל מי שטוען שהוא יכול לאבחן ליקויי למידה.

מיכאל מלכיאור: למה אתם מקבלים?

יואב כהן: כי אין שום חקיקה.

רונית תירוש: הם לא מקבלים.

יואב כהן: אנחנו כן מקבלים.

יואב כהן: מקבלים וקוראים.

יואב כהן: אנחנו לא פוסלים על הסף מישהו.

רונית תירוש: מקבלים, אבל זה לא אומר שלא פוסלים.

רונית תירוש: זה למרות שאין לכם קריטריונים.

מיכאל מלכיאור: חייבים לעשות חקיקה בנושא הזה.

רונית תירוש: לכן מגיעים לבתי משפט.

רונית תירוש: מי שלא שבע רצון מהתשובה, פונה לבית המשפט .

מיכאל מלכיאור: בגלל שאין חקיקה.

רונית תירוש: גם בגלל שאין קריטריונים.

רונית תירוש: בג"צ לא מתערב בתכנים.

רונית תירוש: הוא לא יגיד לו אם זה נכון או לא שהוא פסל.

רונית תירוש: הוא יגיד לו תראה לי קריטריונים שעל פיהם פעלת.

רונית תירוש: אם לו קריטריונים כאלה, תהיה פסילה.

מיכאל מלכיאור: האם אין לך קריטריונים?

יואב כהן: יש לנו קריטריונים מאוד מפורטים, אבל אני אתייחס אל זה אחר כך.

יואב כהן: מדובר פה, כי הפסיכומטרי מהווה מחסום לבעלי ליקויי למידה.

יואב כהן: רוב המבקשים התאמות בבחינות פסיכומטריות, מבקשים תוספת זמן.

יואב כהן: לנו אין שום בעיה.

יואב כהן: זה יהיה לנו קל, זול ומהיר, לתת לכל מי שמבקש הארכת זמן בבחינה הפסיכומטרית.

יואב כהן: פירושו של דבר, זה שאנחנו נעסיק בוחן לעוד 40 דקות על כיתה של 10 או 20 איש.

יואב כהן: זה הדבר הכי זול והכי פשוט.

יואב כהן: היום, אנחנו מעסיקים צוות גדול מאוד של אנשים, שמתמחים בקריאת אבחונים והבנתם.

מיכאל מלכיאור: האם היום כל מי שצריך הארכת זמן מקבל את זה?

יואב כהן: הוא מקבל את זה רק אחרי שהאבחון שלו נבדק לעומק, ורק אם הוא עומד בקריטריונים שאנחנו קבענו.

יואב כהן: אחד מהקריטריונים, הוא שהאבחון יהיה עקבי, שהתוצאות המילוליות בו יהיו תואמות לתוצאות המספריות, שלא יהיו דברים לא סבירים.

מיכאל מלכיאור: מה עם כל האנשים שהפסיכומטרי לא משקף את הידע שלהם?

יואב כהן: מי הם?

מיכאל מלכיאור: לדעתי, הרבה מאוד אנשים, אבל אנחנו מדברים על ליקויי למידה.

מיכאל מלכיאור: אנשים שיש להם קושי עם מתמטיקה, או דיסלקציה כבדה.

יואב כהן: כל שנה יש מאות אנשים שמקבלים הקלות בבחינות הפסיכומטרית, כמו הארכת זמן, כמו שאלונים מותאמים, כמו בוחן שמקריא את הבחינה וכו'.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על אלה שלא מתאימה להם כלל הבחינה הפסיכומטרית.

קריאה: נתת דוגמא של מי שלא יכול להיבחן במתמטיקה.

קריאה: לגבי האנשים האלה, האוניברסיטה לא מתייחסת לציון הזה.

קריאה: זאת דוגמא לכך שאנשים מסוימים לא יכולים להיבחן במתמטיקה, אבל יש להם ציון באנגלית ובהבנה מילולית, ועל פי זה נמדדת קבלתם לאוניברסיטה.

קריאה: לגבי האנשים האחרים, אין מקרים בהם הם לא יכולים לעשות את המבחן כלל.

מיכאל מלכיאור: אנשים שיש להם חרדה עמוקה ממבחנים.

יואב כהן: הם נבחנים בחדר נפרד.

יואב כהן: אנשים עם בעיות קשב וריכוז שלא מסוגלים להיבחן עם אנשים אחרים, נבחנים בחדר נפרד.

מיכאל מלכיאור: לא על זה שאלתי.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על אנשים שלא יכולים לעבור את המבחן הפסיכומטרי, אבל הם יכולים להיות מצוינים במקצוע אותו ילמדו.

יואב כהן: מי שלא יכול לעבור את הבחינה הפסיכומטרית, מגיש את מועמדותו לאוניברסיטה עם בקשה לוועדת חריגים שתפטור אותו מהבחינה הפסיכומטרית.

יואב כהן: אנחנו לא יכולים לבחון בן אדם שלא יכול להיבחן.

מיכאל מלכיאור: הוא יכול להיבחן אבל לא בבחינה פסיכומטרית.

מיכאל מלכיאור: יכולים להיות כל מיני כלים אחרים שצריכים לפתח אותם כדי לבחון את האדם, אבל זאת לא חייבת להיות בחינה פסיכומטרית קלאסית.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לחשוב על כל מיני דרכים אחרות.

מיכאל מלכיאור: אני בכלל חושב, שהבחינה הפסיכומטרית לא משקפת את מה שהיא צריכה לשקף.

יואב כהן: הדעות והאמונות פה מאוד חשובות, אבל מה שחשוב עוד יותר זה הנתונים, שמראים כי הבחינה הפסיכומטרית כן משקפת הצלחה בלימודים, ומשקפת את זה בצורה טובה יותר מכל קריטריון אחר.

מיכאל מלכיאור: זה ויכוח שלא נעשה עכשיו.

מיכאל מלכיאור: הויכוח של היום הוא, האם זה כן משקף את היכולות של ליקויי הלמידה.

מיכאל מלכיאור: אתה שומע פה טיעונים קשים נגד זה.

יואב כהן: בדיוק בגלל זה אנחנו עורכים מחקרים.

יואב כהן: בדף שחולק לכם, מופיע מחקר זה.

יואב כהן: לצערי, מה שצוטט הוא משפט צדדי ולא עיקרי.

יובל וורגן: אתה ראית את זה בעיניים ועדיין אתה אומר את זה.

יואב כהן: אני לא אמרתי שזה לא כתוב.

יואב כהן: אתה לא יוכל לקחת משפט אחד מתוך 10-20 עמודים ולהגיד שזאת תוצאת המחקר.

יובל וורגן: אני רוצה לומר למען הפרוטוקול, כי בפרק של סיכום המסקנות זה מופיע כנקודה ראשונה במסקנות.

יואב כהן: אני לא מתווכח עם זה שהמשפט שציטטת כתוב.

יובל וורגן: אבל הוא לא שולי.

יובל וורגן: האם אתה יכול לחזור בך מהמשפט הזה?

יובל וורגן: הוא מופיע כנקודה ראשונה במסקנות של סעיף דיוק החיזוי.

מיכאל מלכיאור: אולי המסקנות שוליות.

יואב כהן: זאת גם דרך להתייחס לדברים.

מיכאל מלכיאור: אז תסביר.

יואב כהן: זה המקום היחיד שבו נערך מחקר רציני על יכולת החיזוי של בחינה פסיכומטרית לאנשים ליקויי למידה.

יואב כהן: השאלה העיקרית ששאלנו את עצמנו, האם האנשים האלה שמוגדרים כליקויי למידה ונבחנים כליקויי למידה, מצליחים יותר או פחות ממה שנחזה עבורם על ידי הבחינה הפסיכומטרית ובחינת הבגרות.

יואב כהן: המסקנה החד משמעית של המחקר הזה, הוא שאין לגביהם ניבוי חסר.

יואב כהן: לא מנבאים להם ציונים באוניברסיטה שהם יותר נמוכים ממה שהם מקבלים בסופו של דבר.

יואב כהן: זה המחקר היחיד שנעשה בעניין הזה, והוא אומר את הדבר הזה בצורה פסקנית וחד משמעית.

מיכאל מלכיאור: זה בניגוד למה שיובל וורגן כתב.

יואב כהן: אנחנו נכנסים פה לדיון מקצועי להגדרת מושגים: תוקף, ניבוי יתר וניבוי חסר.

מיכאל מלכיאור: במסקנות נאמר בסעיף הראשון, כי בשיטה הנבחרת יש פחות יכולת חיזוי לקבוצות עם המוגבלויות מאשר לקבוצה בלי המוגבלויות.

יואב כהן: המסקנה העיקרית של המחקר, שהן לא מופנות לרעה, אם בכלל אזי לטובה.

אורלי בוני: משרד הבריאות פועל בתחום הזה בשני מישורים.

אורלי בוני: במישור האחד מתוקף חוק שוויון לפגועי נפש.

אורלי בוני: בסל השירותים יש את הנושא של השכלה גבוהה, וכן פיתחו שירותים לתחום של הסדרה באוניברסיטות.

אורלי בוני: ישנם נציגים שמלווים סטודנטים עם נכות נפשית.

אורלי בוני: זאת תוכנית יחסית קטנה, אבל ההצלחה שלה גדולה.

אורלי בוני: יש כאן נציגה שמקדמת תוכנית כזאת, והיא יכולה לספר יותר.

אורלי בוני: בנושא של ליקויי למידה, אנחנו לא אמונים על החוק אבל אנחנו מופיעים בחוק.

אורלי בוני: אנחנו יושבים בוועדות שונות עם משרד החינוך, ודנים בהגדרת המאבחן של ליקויי הלמידה.

אורלי בוני: יש לנו חילוקי דעות בדברים מסוימים, כי כולם יודעים שחלק מליקויי הלמידה הם תוצר של בעיה התפתחותית.

אורלי בוני: יש לנו תמיד פער בין האבחון של ליקויי למידה שמתמקד בבעיית הקריאה והכתיבה, לבין האבחון של המקור של הבעיה שהיא יותר בעיה רפואית.

אורלי בוני: יש ויכוח לגבי איזה אבחון צריך להיעשות, ואיזה אנשי מקצוע צריכים לעשות אותו.

אורלי בוני: לפעמים הפתרונות שמוצעים כאשר מגדירים את הבעיה רק כלקות למידה, לא נותנים פתרון לאותם אנשים שצריכים את ההתאמות.

אורלי בוני: לדוגמא, הבעיה של קשב וריכוז, שהיא בעיה הרבה יותר מוקדמת והתוצר שלה הוא לקות למידה.

אורלי בוני: יש תוצרים שהם בעיה התפתחותית נוירולוגית, שהתוצר שלהם היא לקות למידה.

אורלי בוני: אז השאלה היא, מי עושה את האבחון הנכון והמדויק כדי לתת את ההתאמה הנכונה, לא רק בשביל להכניס את האדם לאקדמיה, אלא גם להציע דרכים להבטיח את ההצלחה שלו באקדמיה.

אורלי בוני: לא הגענו עדיין להסכמה עם משרד החינוך.

אורלי בוני: היתה ועדה משותפת, היו חילוקי דעות ולא הגענו להסכמה לגבי הגדרה של מי הוא מאבחן, היקף האבחון ומי אחראי לאבחון.

אורלי בוני: ברור לנו שמשרד החינוך הוא אחראי, השאלה היא איך מפנים את האנשים שזקוקים לאבחון היותר מעמיק למרפאים בעיסוק, לקלינאי התקשורת, הפסיכולוגים והעובדים הסוציאליים.

מיכאל מלכיאור: האם את מדברת על האבחון היותר מעמיק, או על הטיפול בהמשך?

אורלי בוני: זה בא ביחד.

אורלי בוני: במשרד הבריאות אנחנו לא עוסקים בחוק, אלא יותר מעירים הערות על החוק.

מיכאל מלכיאור: נציג המל"ג אמר שיש להם תוכנית כמעט מוכנה.

אורלי בוני: אנחנו לא מעורבים בזה.

גיא פינקלשטיין: לצערנו, הריפוי בעיסוק לא שותף לזה.

מיכאל מלכיאור: למה?

משה אהרוני: אני לא איש מקצוע בתחום הזה, אבל אני מבין שמערכת האבחון אמורה לאבחן רק את התוצר, הבעיה.

משה אהרוני: כלומר, חוסר יכולת כזאת או אחרת.

משה אהרוני: היא לא אמורה לאבחן את מקור הבעיה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאתה צריך אנשי מקצוע כדי לדעת את מלוא האבחון.

משה אהרוני: יכול להיות, אני לא מומחה.

משה אהרוני: הנושא הזה עלה גם כאשר ניסינו להגדיר במסגרת הצעת החוק הקודמת, מה היא לקות למידה.

משה אהרוני: השאלה היתה, האם לכלול בהגדרה דברים הקשורים למקור הבעיה, נוירולוגי רפואי כזה או אחר.

משה אהרוני: רוב המומחים אמרו שלא כדאי להיכנס לזה, כי זה מאוד מורכב ויש להתמקד בתוצר.

מיכאל מלכיאור: התוצר הוא חשוב כדי לדעת אם אדם יכול להתקבל לאוניברסיטה, אבל כדי שהוא יצליח בלימודים באוניברסיטה, כדאי לדעת מה מקור הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אם אתה לא יודע מה מקור הבעיה, איך אתה יכול לעזור לאדם להצליח?

משה אהרוני: אנחנו רוצים להיות מעשיים.

משה אהרוני: לקחת כל מיש שרוצה התאמות בגלל שהוא לקוי למידה ולהעביר אותו מבחנים אצל שורה של רופאים, פסיכולוגים ונירולוגים, זה קצת לא מעשי.

יעל רוזנפלד: אני מטפלת בסטודנטים עם מוגבלויות באוניברסיטת בן גוריון.

יעל רוזנפלד: אני רציתי להביא תיאור מהשטח.

יעל רוזנפלד: אנחנו מקיימים מזה 6 שנים מערכת אחידה של אבחון.

מירב ישראלי: אבל מה קורה שסטודנט בא עם אבחון מבחוץ?

יעל רוזנפלד: אנחנו לא מקבלים.

מירב ישראלי: זה לא פשוט.

יעל רוזנפלד: זה לא פשוט, אבל אנחנו הגענו למסקנה הזאת.

מיכאל מלכיאור: כל הכבוד שאתם עושים את זה.

מיכאל מלכיאור: אני בעד זה.

מיכאל מלכיאור: רק צריך היה לדאוג שאנשים שעשו אבחון קודם לא יצטרכו לשלם עוד פעם.

מירב ישראלי: הם צריכים לשלם פעמיים.

מירב ישראלי: זה לא פשוט.

מירב ישראלי: צריך לפתור את זה, אבל יש פה שאלה.

גיא פינקלשטיין: הם לא היו עומדים במבחן בג"צ, אבל אף אחד לא הגיש בג"צ.

מיכאל מלכיאור: למה אף אחד לא הגיש בג"צ?

גיא פינקלשטיין: כי זאת פרוצדורה מסובכת שאף אחד לא לקח על עצמו.

יעל רוזנפלד: אנחנו מודיעים למועמדים שהם יכולים לקבל את הסיוע באמצעותנו.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי התשלום?

יעל רוזנפלד: הוא מתבצע על ידי הסטודנט, כאשר המחיר הוא בין 670 שקלים לאבחון של קשב וריכוז, ל-1,290 מחיר של אבחון מקיף שכולל גם את הצד הדידקטי ואת הקשב והריכוז.

יעל רוזנפלד: יש לנו 4.7% סטודנטים המוכרים כליקויי למידה.

יעל רוזנפלד: אנחנו נותנים להם התאמות שונות.

יעל רוזנפלד: יש לנו יחיד מיוחדת אבל אין לנו מרכז תמיכה ממש, כי אין תקציבים.

אורלי בוני: מי מאבחן קשב וריכוז?

יעל רוזנפלד: מומחה לפסיכולוגיה.

מירב ישראלי: כלומר, אין ביניכם למערכת של ות"ת קשר?

יעל רוזנפלד: אנחנו מחכים לה בכיליון עיניים.

יעל רוזנפלד: מבחינתנו, זה יפתור אינספור בעיות שמתעוררות.

יעל רוזנפלד: אחת הבעיות שות"ת העלתה בעניין הזה, היא שהאוניברסיטה תקים מכון מאבחן בתוך תחומה ותשרת את כל אוכלוסיית הדרום.

יעל רוזנפלד: מבחינה פרקטית, זה לא כל כך מעשי.

מיכאל מלכיאור: משה, האם התייחסתם לבעיה המשפטית?

משה אהרוני: כן.

משה אהרוני: אנחנו אפילו שכרנו שירותים בנושא של ייעוץ משפטי.

משה אהרוני: יש לנו בעיה בנושא של קניין רוחני וזכויות יוצרים וחופש העיסוק.

משה אהרוני: בקרוב, בחודשיים-שלושה הקרובים, המערכת תהיה מוטמעת ב-9 מרכזי אבחון לפי פריסה ארצית, שישרתו את כל האנשים באזור.

מיכאל מלכיאור: איך פתרתם את הבעיה המשפטית?

מירב ישראלי: השאלה היא, האם יקבלו אבחונים מבחוץ או לא.

משה אהרוני: קבענו כי בשנתיים הראשונות אנחנו לא נחייב אף אחד לקבל רק את האבחונים שלנו.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

דגנית קפלן: התרכזנו פה הרבה בנושא של האבחונים.

דגנית קפלן: אני רוצה להתייחס לנקודה אחת של ליווי או תמיכה במהלך הלימודים.

דגנית קפלן: אני רוצה להתייחס לנושא של נפגעי נפש.

דגנית קפלן: היום יש שתי אוניברסיטאות שמפעילות תוכנית עם הצלחה מוכחת, שנקראת השכלה נתמכת.

דגנית קפלן: השאלה היא, אם יש הצלחה כזאת בשתי אוניברסיטאות בלבד – שזה מאוד מצמצם את אפשרויות הבחירה של נכה נפש - למה להכיל את הדבר המוצלח הזה בכל האוניברסיטאות בארץ?

דגנית קפלן: אולי אפשר לאמץ את זה באיזו מסגרת.

מיכאל מלכיאור: איפה זה מופעל?

דגנית קפלן: באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת חיפה.

גיא פינקלשטיין: השנה זה יתחיל גם בספיר.

משה אהרוני: אנחנו מנסים לתת מענה לנושא הזה במסגרת של הגדרה מה הוא קמפוס נגיש לכל בעלי המוגבלויות.

משה אהרוני: במסגרת המלצה לתקנות לנציבות השוויון, אנחנו ניתן מענה למוגבלויות השונות.

משה אהרוני: גיא הזכיר שיהיה מרכז שירות בכל מוסד להשכלה גבוהה, שייתן מענה לכל המוגבלויות.

משה אהרוני: אנחנו בעד זה.

דגנית קפלן: אני גם רכזת נגישות של הטכניון.

דגנית קפלן: אני יודעת כי במדינות שבהן טיפחו את הנושא של הנגשת מוסדות להשכלה גבוהה לאנשים עם מוגבלות, אחת הדרכים היתה שמשהו שהוא שווה ערך למל"ג שלנו נתן תמריצים לאוניברסיטאות שהכניסו במדיניות שלהן, בחזון שלהן, את הקטע של שילוב אנשים עם מוגבלות.

דגנית קפלן: זה מאוד חיוני שאוניברסיטה כבר בחזון שלה תכניס את הנושא הזה של שילוב אנשים עם מוגבלויות, כי זה אחר כך משפיע על כל ההתנהלות שלה.

דגנית קפלן: אם אפשר יהיה לתת תמרוץ לאוניברסיטאות, זה יהיה מאוד חשוב.

מיכל טבקמן: תוכנית התמיכה, "השכלה אקדמאית נתמכת", פועלת באוניברסיטה העברית ובכל מוסד אחר המוכר על ידי המועצה להשכלה הגבוהה.

מיכל טבקמן: התוכנית היא תוכנית נהדרת.

מיכל טבקמן: היא נמצאת כרגע בשלב של פיילוט.

מיכל טבקמן: מי שעומד מאחוריה זה משרד הבריאות והקרן למפעלים מיוחדים בביטוח הלאומי.

מיכל טבקמן: אני מצטרפת לקריאה להרחיב את המפעל הזה, כי הוא מוכיח כי הוא אכן יעיל.

מיכל טבקמן: התוכנית היא תוכנית תמיכה שפועלת בכמה מישורים.

מיכל טבקמן: היא נותנת ליווי חונכות של 4 שעות שבועיות לכל סטודנט, שכוללת אסטרטגיות למידה, השתלבות חברתית ובתחום התעסוקתי, כל עוד זה במסגרת הלימודים.

מיכל טבקמן: קיבלנו סטודנטים שפרשו מלימודים וחזרו עקב זה שקיבלו עזרה של התוכנית.

מיכל טבקמן: סטודנטים שלא הצליחו לצבור נקודות זכות עקב התוכנית, הצליחו לסיים תארים, עברו לתארים מתקדמים והשתלבו בעבודה.

מיכל טבקמן: נמצאת כאן דיקנית המשנה, נגה צימרין, שביוזמה שלה קיבלה אותי לתפקיד הזה.

מיכל טבקמן: האוניברסיטה העברית היא אחד המוסדות המובילים בתחום של נגישות השירות, ובתחום של נגישות פיזית.

מיכל טבקמן: ביחידת הנגישות אנחנו פועלים בכמה מישורים.

מיכל טבקמן: אנחנו פועלים הרבה בתחום של הסברה לסטודנטים, שלא יודעים כלל שהם יכולים לקבל זכויות.

מיכל טבקמן: אנחנו רוצים לעזור להם למצות את הזכויות שלהם.

מיכאל מלכיאור: האם אתם עוסקים גם בהסברה לכלל הסטודנטים?

מיכל טבקמן: בוודאי.

מיכל טבקמן: מעבר לסטודנטים, אנחנו פונים בפעולות הסברה לסגל המנהלי ולסגל האקדמי.

מיכל טבקמן: אנחנו פועלים עם רשת הספריות, עם המזכירויות לענייני הוראה, מול מרצים ומתרגלים.

מיכאל מלכיאור: כמה אנשים עובדים בזה?

מיכל טבקמן: במשרד דיקן הסטודנטים יש לנו צוותים ייעודיים, שנותנים עזרה לליקויי למידה, לנפגעי נפש וליקויי ראייה.

מיכל טבקמן: הצוות הוא גדול.

מיכל טבקמן: אין לי נתון מדויק.

מיכאל מלכיאור: האם זה כולל גם מתנדבים?

מיכל טבקמן: יש עובדים סטודנטים, עובדים דרך פרויקט פר"ח וכו'.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חשוב מאוד לדעת שאפשר לעשות את זה בצורה ראויה.

שלמה קרפ: אני יושב פה כבר חצי שעה ושומע דברים מאוד יפים.

שלמה קרפ: כאשר רואים אותי עם קביים, אומרים שיש לי מוגבלות פיזית.

שלמה קרפ: זה לא נכון.

שלמה קרפ: אני דובר 5 שפות וקורא רק שפה אחת.

שלמה קרפ: איך מאבחנים אותי?

שלמה קרפ: הצלחתי בחיים, אבל כאשר עושים לי אבחון לא מבינים איך אני דובר 5 שפות ואני מתקשה.

שלמה קרפ: צריך לתת צ'ופר לכל אוניברסיטה, כדי שהיא תרצה שאנשים כמונו יבואו אליה.

שלמה קרפ: יש שמטפל בנו אלה האוניברסיטאות.

שלמה קרפ: לא משנה איזה משרד מזרים כסף.

שלמה קרפ: צריך לעשות את זה מרוכז.

שלמה קרפ: כמו שעושים בחינוך המיוחד שהסל הולך עם התלמיד, כך גם הסל ילך עם אותו סטודנט באוניברסיטה.

שלמה קרפ: כך נמנע את המצב בו כל מיני חפרים עושים כסף מהמצוקות שלנו.

שלמה קרפ: זה הדבר המקומם ביותר.

שלמה קרפ: כל אחד קם בבוקר ונהיה מומחה לאבחונים.

שלמה קרפ: בגלל שהמודעות היום היא גדולה, בתחום הזה יש הרבה אריות שעושים מזה כסף.

שלמה קרפ: צריך למצוא מנגנון שיהיה כדאי לאוניברסיטאות לקבל אותנו.

שלמה קרפ: אנחנו נהיה בשבילן גם נכס.

שלמה קרפ: בינתיים אנחנו כלי משחק של מישהו שרוצה לאבחן אותנו, כאשר הרבה פעמים אני יותר מהמאבחן שיושב מולי.

מיכאל מלכיאור: אתה שומע פה שיש רצון של ות"ת לעשות בעצמו את האבחון ולא לתת את זה בידי כל מיני חפרים.

שלמה קרפ: התמונה צריכה להיות כללית יותר.

מיכאל מלכיאור: האם התקציב שהות"ת מקציב היום הוא פר סטודנט?

משה אהרוני: יש לנו 4 קריטריונים בסיסיים לחלוקת התקציב ולכל קריטריון יש משקל שונה.

משה אהרוני: מה שמובא בחשבון הוא מספרי הסטודנטים שכל מוסד קולט ונותן להם התאמות, שעות הטיפול המקצועי שניתן להם, טיפול על ידי סטודנטים אחרים כמו חונכות ושיעורי עזר, וקריטריון שמאפשר למוסדות להצטייד במימון שלנו בציוד טכני ייעוד לסיוע לאוכלוסייה הזאת.

מיכאל מלכיאור: סך הכל הסכום הוא קטן מאוד.

יעל רוזנפלד: קטן מאוד.

יעל רוזנפלד: בכל שנה הוא קטן.

משה אהרוני: החלום שלי הוא שיגדילו את הסכום הזה.

משה אהרוני: הסכום הזה לא גדל הרבה שנים, כאשר הפעילות כן גדלה.

אסתי בר חן: בזכות מה שות"ת עשו לפני מספר שנים כאשר הם התחילו לתמוך במרכזי תמיכה, קמו מרכזי תמיכה.

אסתי בר חן: לצערנו, זה נעצר ולא כללתם את הנכויות הבלתי נראות, כבדי שמיעה וכבדי ראייה ובעלי נכויות פיזיות.

אסתי בר חן: העלויות הן מאוד גבוהות בתמיכה בהם.

אסתי בר חן: גם התקציב לליקויי למידה הולך וקטן, מפני שהמודעות במרכזים הופכת להיות מאוד גדולה, גם מספר הסטודנטים המטופלים גדל.

אסתי בר חן: אנחנו מרחיבים את השירותים לשירותים רב תחומיים, ולא מקבלים מענה.

אסתי בר חן: אני מחכה לכלי האחיד של האבחון, אבל אני לא בטוחה שהוא יפתור את הבעיה אם הוא לא ימומן על ידי ות"ת.

אסתי בר חן: לומר לסטודנט שבכיתה יב' אובחן והשקיע בזה 1,500, להשקיע שוב כסף אל אבחון נוסף באוניברסיטה, זה בוטה ולא פייר.

אסתי בר חן: אם זה יהיה ממומן, אפשר יהיה להציע לו את זה.

אסתי בר חן: אם לא, האבחון שלו אמור להיות תקף.

אסתי בר חן: אנחנו כן מקבלים אבחונים.

אסתי בר חן: אנחנו דורשים אבחון מקיף, ואנחנו פוסלים אבחון אם הוא שטחי ולא מקיף.

אסתי בר חן: עם זאת, אנחנו לא נשלח סטודנט לעשות שוב אבחון אם לפני שנתיים הוא עשה אבחון בעצמו.

אסתי בר חן: עם מדברים על נגישות לליקויי למידה במובן הרחב של המילה נגישות, אז כל הנושא של הבחינה הפסיכומטרית הוא הפוך מזה.

אסתי בר חן: מההתרשמות שלי, הבחינה הפסיכומטרית כן מהווה מחסום.

אסתי בר חן: הסטודנטים נתקלים בהרבה קשיים כדי לקבל התאמות מהמרכז הארצי.

אסתי בר חן: בסופו של דבר, הם נאלצים לבחור תחום לימודים שונה ממה שהם יכולים ללמוד וממה שהם רוצים ללמוד.

אסתי בר חן: לא כל מוסד אקדמי מוכן לקבל תלמיד ללא פסיכומטרי או עם ציון נמוך, שהוא השיג בגין זה שהוא לא יכול היה לממש את הפוטנציאל שלו.

אסתי בר חן: זה עוול במובן הרחב של המילה נגישות.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שלא ניתן לבדוק אותו במחקר.

מיכאל מלכיאור: לא ניתן לבדוק איזה פוטנציאל היה יכול להיות לאותו תלמיד אם היה לומד את מה שהוא רצה.

אסתי בר חן: אני יודעת שהמרכז הארצי עושה כל מיני מחקרים גם בנוגע לשאלה, במה עוסקים אותם סטודנטים שהופכים לבוגרים.

אסתי בר חן: אני לא בטוחה שזה ממצה לגמרי.

אסתי בר חן: אני חושבת, שנעשה עוול גדול לסטודנטים האלה.

אסתי בר חן: אני פונה למל"ג להוציא תקנות והנחיות גם לסגל האקדמי.

אסתי בר חן: כמה שאנחנו עוסקים בהסברה, יש הרבה מאוד מאנשי הסגל האקדמי שלא פתוחים מספיק לקלוט סטודנטים בעלי ליקויי למידה בתחומים מסוימים ולהקל עליהם.

אסתי בר חן: אני חושבת, שאתם לא מספיק מקדמים את הטכנולוגיה המסייעת, שיכולה לעזור לסטודנטים ללמוד בצורה נגישה, ואחר כך לעסוק בתחום הלימודים שלהם בצורה נגישה.

אסתי בר חן: אם יהיו הנחיות ממל"ג, אז המוסדות האקדמיים יקבלו אותן.

נגה צימרין: אנחנו רצים קדימה בנושא של הנגשת השירות.

נגה צימרין: אנחנו מגדירים הנגשת שירות הרבה יותר רחב מנושא הדיון פה.

נגה צימרין: אנחנו מאמינים, שצריך לסייע לכל מי שיכול לממש את הפוטנציאל שלו כתלמיד באוניברסיטה העברית.

נגה צימרין: מיכל היא רכזת הנגישות שלנו.

נגה צימרין: יש לנו צוות שלם שמטפל בזה.

נגה צימרין: אנחנו שומעים פה על הנושא של התקצוב.

נגה צימרין: גם אנחנו יכולים להצטרף לשורת המייללים על התקצוב, אבל אנחנו מאמינים שמספר לא קטן של הסטודנטים הזקוקים לסיוע יכולים לקבל סל שיקום בנושא של השכלה נתמכת, או סיוע בדרכים אחרות.

נגה צימרין: ישנן הרבה עמותות, שקמו כדי לסייע לאנשים עם בעיה כזו או אחרת.

נגה צימרין: אנחנו עובדים הרבה מאוד על יצירת קשר עם כל הגופים האלה, כדי לראות איך ביחד אנחנו מסייעים לסטודנט.

נגה צימרין: אם אנחנו נשב ונחכה שיגיעו התקציבים, אנחנו נחכה.

מיכאל מלכיאור: מה התקציב שהאוניברסיטה משקיעה בתחום?

נגה צימרין: התקציב שאנחנו מקבלים מות"ת הוא קטן.

מיכאל מלכיאור: האם את יכולה לתת לנו סדר גודל?

נגה צימרין: חצי משרה בלבד.

מיכאל מלכיאור: אז מי מעסיק את כל האנשים שעובדים בתחום?

נגה צימרין: זה ממקורות ממומנים שונים.

נגה צימרין: יש לנו אנשים שעובדים עם העיוורים, כאשר עמותת עלה מגייסת את עיקר המשאבים.

מיכאל מלכיאור: כלומר, אתם עושים הסכמים עם עמותות.

נגה צימרין: יש לנו תרומות ייעודיות.

נגה צימרין: אנחנו בהחלט עובדים בנושא של גיוס הכספים.

נגה צימרין: הקשר הוא לא רק סביב הכספים, אלא גם לגבי הידע, המקצועיות, וההנחיה איך נכון לטפל.

נגה צימרין: אנחנו לא מתיימרים להיות מומחים בכל דבר.

נגה צימרין: כך שהקשר הזה הוא טוב לכולם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לקבוע שרצוי ללכת לכיוון של אבחון אחיד בכל המוסדות להשכלה גבוהה.

מיכאל מלכיאור: אם דרוש תיקון חקיקה, אנחנו נפעל לתקן חקיקה כדי לאפשר את האבחון האחיד הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ממליצים, שהאבחון הזה יכלול את מלוא המומחיות מבלי לייקר יתר על מידה את האבחון.

מיכאל מלכיאור: לגבי השאלה מי צריך לשלם את האבחון הזה, אנחנו בהחלט חושבים שזאת צריכה להיות אחריות המדינה.

מיכאל מלכיאור: כמו שהמדינה משלמת עבור הטיפול לאדם ששבר את הרגל, גם פה היא צריכה לשלם עבור הכלי הזה, שהוא חלק מהטיפול שמגיע לאדם עם מוגבלות גם שאינה פיזית.

מיכאל מלכיאור: לגבי הפסיכומטרי, יש הרבה מה לעשות בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: מה ששמענו פה, לא שכנע אותי, ואני חושב שזה גם נכון לגבי שאר חברי הוועדה שהיו פה.

מיכאל מלכיאור: יש פה עוול כלפי אוכלוסיות מסוימות, שהבחינה הפסיכומטרית לא מתאימה להן, וצריך לתקן את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מצפים להצעות קונסטרוקטיביות מהמרכז הארצי לבחינות והערכה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעשה מעקב אחרי זה.

יואב כהן: אני מציע שחברי הוועדה יבואו לבקר במרכז הארצי, ויראו לעומק את מה שנעשה בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שנעשה את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו שמענו על ההתקדמות שיש בתחום בהרבה מאוד מוסדות להשכלה גבוהה.

מיכאל מלכיאור: במיוחד התרשמנו ממה ששמענו מהאוניברסיטה העברית ומהמכללה האקדמית של יהודה ושומרון באריאל.

מיכאל מלכיאור: שמענו על הצלחה, ולכן אנחנו ממליצים מאוד לות"ת לקבוע סטנדרטים אחידים שיהיו יחידות נגישות בכל מוסד אקדמי, יחידות רב מקצועיות, שתרכזנה את כל הפעילות והליווי של הסטודנטים, וגם תעסוקנה בהסברה כלפי הסטודנטים עם המוגבלויות וכלל הסגל והסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: אנו מציעים, שתהיה תוכנית אפקטיבית של עזרה ושירות, כדי לתת את הזכויות המגיעות לכל אדם.

מיכאל מלכיאור: זה טוב לאוניברסיטה, לחברה ולאדם, שהסטודנט יוכל למלא את כלל הפוטנציאל האקדמי שלו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעביר למשרד האוצר ולמשרד החינוך, שהסכום המוקצב לעניין הזה הוא לעג לרש.

מיכאל מלכיאור: צריך להיות סכום רציני, כדי שהאוניברסיטאות לא תצטרכנה להתבסס על שיטת השנורר, אלא סכום שמבטא את הזכות של הסטודנטים לקבל את העזרה הזאת.

מיכאל מלכיאור: הסכום הקיים היום הוא לעג לרש.

מיכאל מלכיאור: אני ממליץ למל"ג, לטפל בעניין הזה ברצינות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמח לשמוע תוך חודשיים תוצאות של הדיונים בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.