ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 78, 2006-11-13 11:45

מיכאל מלכיאור: אנחנו עוברים לבית הספר בסכנין.

מיכאל מלכיאור: ביקש חבר הכנסת הרב אמסלם להעלות את הבעיות של בית הספר היסודי ואדי אלעין בסכנין.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, אני באמת מברך.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו מגיעים לכך – וכך באמת זה בוועדה הזאת – שכל חברי הכנסת דואגים לכלל הילדים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזאת דוגמה טובה מאד שנותן הרב אמסלם.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, רק תציג את הבעיה ונטפל בזה במהירות האפשרית.

חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב ראש.

חיים אמסלם: האמת היא שאנחנו דנים כאן בוועדה לרוב בבעיות בבתי ספר, צפיפות בבתי ספר, תנאים לא תנאים מבחינת לימודים, וכמובן – בצדק.

חיים אמסלם: ואנחנו מנסים לראות איך אפשר בכוחנו הדל כאן בוועדה – הוא לא דל דווקא.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: למה להמעיט?

חיים אמסלם: למה להמעיט?

חיים אמסלם: לדחוף ולסייע.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פותרים את כל הבעיות פה, בעזרת השם.

חיים אמסלם: כן, כמובן.

חיים אמסלם: אבל כשאנחנו נתקלים בנושא שהוא בטיחותי ומהווה ממש סכנה לילדים, זה כבר מקומם.

חיים אמסלם: האמת היא שהיו לנו הרבה דיונים, ומתוך הדיונים למדתי – הלוא מדברים על סכנה של לימודים תחת מבנים עשויים אסבסט.

חיים אמסלם: היו כאן מומחים – והייתי בכמה דיונים – שאמרו שהאסבסט כשלעצמו הוא בעצם סכנה, אבל לא סכנה מיידית.

חיים אמסלם: מתי הוא הופך להיות ממש סכנה מיידית וזה גובל כבר במצב שלא מאפשר ללמד?

חיים אמסלם: כאשר האסבסט מתחיל להתפורר או שיש סדקים באסבסט.

חיים אמסלם: בבית הספר בסכנין, מעבר לעוד בעיות – יש לנו כאן דוח, אתם תוכלו לראות שבאמת מעלים הרבה בעיות שם, הרבה ליקויים, יש הרבה דברים לשפר – יש שם בעיה.

חיים אמסלם: רוב הכיתות מתוך 13 או 14 כיתות הן במצב כזה.

חיים אמסלם: הילדים ממש יושבים שם ומסתכנים יום יום.

חיים אמסלם: אדוני היושב ראש, אני לא יודע מה להציע.

חיים אמסלם: אני לא הייתי רוצה להוסיף שמן על המדורה ולומר שבמצב כזה, לא ללמד שם.

חיים אמסלם: זו הדחיפות וזו הבעייתיות שאני חושב שכדאי לתת את דעתנו אליה.

חיים אמסלם: ובמצב הזה – רואים אותו מספר פעמים – השאלה היא מה להמליץ.

מיכאל מלכיאור: בסדר, תודה.

מיכאל מלכיאור: נציגת משרד החינוך.

רות פרלמן: אנחנו העברנו לסכנין, לעירייה, 200,000 שקל להחלפת הגג בסוף ספטמבר, בנוסף ל-185,000 שקל לשיפור בכל מצבו של בית הספר, שהם לקחו ממנו כבר 50%, ואני מקווה שהם יתגברו עם הסכומים האלה על כל בעיות מצבו של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: אתם שקלתם מה הצרכים כדי להחליף את כל האסבסט שם?

רות פרלמן: אנחנו נתנו בהתאם ליכולות של התקציב שלנו ולצרכים של הרשות.

קריאות: השאלה אם זה מספיק?

רות פרלמן: אני מקווה שכן.

מיכאל מלכיאור: עשיתם הערכה כמה צריך להוציא בשביל לפתור את הבעיה הבטיחותית?

רות פרלמן: לא יכולנו לעשות הערכה כי הזמן דחק.

רות פרלמן: נתנו את הסכום שנראה היה שיספיק.

מיכאל מלכיאור: נתתם את הסכום בלי לעשות הערכה.

רות פרלמן: נכון.

מיכאל מלכיאור: קשה לי להבין את זה.

מיכאל מלכיאור: כמה זמן לוקח לעשות הערכה?

מיכאל מלכיאור: שולחים מישהו ועושים הערכה.

רות פרלמן: לא, הרשות צריכה לעשות הערכה ולהעביר את הכסף.

רות פרלמן: אנחנו העברנו להם, בהתאם למה שהם אמרו, 200,000 שקל.

מיכאל מלכיאור: נציג העירייה.

מחמוד דיאב: סליחה.

מחמוד דיאב: אני ממשרד החינוך, אני מפקח מחוז הצפון במגזר הערבי.

מחמוד דיאב: מצב המבנה, אדוני, הוא מתחת לכל ביקורת.

מחמוד דיאב: הוא מצב איום ונורא.

מחמוד דיאב: והפיתרון צריך להיות החלפתו וחיסולו.

עבאס זכור: לא מאתיים אלף שקל.

מחמוד דיאב: זה הפתרון.

מחמוד דיאב: לחסל אותו מוקדם ככל האפשר.

מחמוד דיאב: עכשיו, אגף הפיתוח, תוך שיתוף עם העירייה – ראש העיר תכף יגלגל מה היה מאז שהאסבסטונים האלה נבנו.

מחמוד דיאב: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, רוצה לציין עובדה: בית הספר במצב קשה ביותר.

מחמוד דיאב: הוא אחד הקשים ביותר שיש למחוז הצפון, בין ערבים, יהודים ודרוזים.

מיכאל מלכיאור: ויש הרבה קשים.

מחמוד דיאב: אחד הקשים ביותר.

מחמוד דיאב: אני לא רוצה להיכנס לזה, אבל מצבו קשה מאד.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אז אתה בעצם חושב שה-200,000 שקל האלה הם בעצם - - -

חנא סוייד: אקמול.

מיכאל מלכיאור: אקמול לסרטן?

מחמוד דיאב: אני לא רוצה להיכנס לצד הכספי, אבל אני חושב שהפתרון הוא כמה שאפשר לצאת מהמקום הזה למקום קבע.

מחמוד דיאב: ראש העיר יגלגל עכשיו מה עם הקבע.

מחמוד דיאב: אני רוצה לצאת מיד.

מחמוד דיאב: לא לעשות כמה תיקונים ולהגיד אחר כך: עוד חמש שנים.

חיים אמסלם: אדוני, אנחנו רוצים פתרון מיד.

חיים אמסלם: בינתיים, מה עושים מיד.

חיים אמסלם: עוברים בית ספר, עוד שנתיים, עוד שלוש – זה סיפורים.

חיים אמסלם: עכשיו, מה עושים?

מחמוד דיאב: אדוני ראש העיר יוסיף.

מחמוד דיאב: אני אמרתי: המצב קשה.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, ראש העיר.

מחמוד דיאב: סליחה, אני אקטע אותו.

מחמוד דיאב: החברות פה – נראה שדיברו על בית ספר אחר.

מחמוד דיאב: היא דיברה על מג'ד אל-כרום, סליחה.

רות פרלמן: אולי טעיתי.

רות פרלמן: בית ספר אחר.

רות פרלמן: חשבתי שמדברים על זה.

קריאה: כי אני מסתכל על ההתחייבויות, אין התחייבויות כאלה.

חיים אמסלם: אמרתי: אולי נעשה משהו בינתיים, אז שתקתי.

רות פרלמן: אז סכנין – מה באתם הנה?

רות פרלמן: יש לנו סיכום.

קריאה: בשעה שלוש נגיע גם אל מג'ד אל-כרום.

מיכאל מלכיאור: רגע, ראש העיר היה באמצע להגיד משהו.

מוחמד בשיר: אני אמרתי שבאמת כל הכבוד לכבודו שביקר בסכנין וראה את בית הספר הזה שהוא מתחת לכל ביקורת.

מוחמד בשיר: אני גם רוצה להודות בהזדמנות זאת לכבוד המנכ"ל, מר שמואל אבואב, שהיה בסכנין לפני חודש וחצי, שמע את ועד ההורים ושמע את דעת העירייה שהיא בדיוק זהה לעמדת ועד ההורים, ונתן לעיריית סכנין לבנות בית ספר יסודי שביעי.

מוחמד בשיר: זה בנוסף לבית ספר שכבר קיבלנו עליו הרשאה תקציבית, את שלב א' שלו כבר סיימנו, ואנחנו בהתחלה של שלב ב'.

מוחמד בשיר: כך שעניין פתרון הקבע - אם נשלים את שלב ב' של בית הספר השישי, נשאלת השאלה מתי נתחיל בבניין בית ספר שביעי.

מוחמד בשיר: אם נתחיל היום או מחר או מחרתיים, אנחנו, באמצע שנת הלימודים הבאה, יש לנו עוד שני בתי ספר ובזה נסיים את כל הפרשה.

מוחמד בשיר: אבל, מה עד אז?

מוחמד בשיר: לכן, אני מאמץ את עמדת חבר הכנסת הרב אמסלם מטעם ש"ס, אני מודה לו ואני מודה לכל חברי הכנסת שנמצאים כאן.

מוחמד בשיר: זה באמת מצביע שאת החלום שהתחלנו בו בבית הספר הראשון, חיוואר, לאט לאט אנחנו מתחילים להרגיש אותו, לממש אותו.

מוחמד בשיר: לכן אנחנו דורשים, כבודו, מיידית, שמשרד החינוך יספק לנו 13 קרוואנים תקינים ותקניים עד שבית הספר השביעי יוקם, ואני חושב שתוך 12 חודשים, 14 חודשים, יהיה מוכן.

מוחמד בשיר: בתנאי שמשרד החינוך יתחיל לתת הרשאה תקציבית לבית ספר שביעי.

מוחמד בשיר: נקודה אחרונה: אני מסכים לכל מילה שוועד הורים דורש ומבקש ואני מודה להם, באמת, שהם העלו את הנושא הזה, אחרת המצב היה נמשך והיה אסון בעוד שנה או שנתיים.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, נציג ועד ההורים.

בשיר סולימאן: אנחנו לא נסכים להמשיך אפילו יום אחד, יותר, בבית הספר הזה.

בשיר סולימאן: אדוני יושב ראש ועדת החינוך, הרב מלכיאור הנכבד, חברי כנסת, אורחים נכבדים.

בשיר סולימאן: בהתחלת דברי תודתי נתונה לידידי חבר הכנסת הרב חיים אמסלם, על זה שפעל למען זירוז הדיון בוועדה כאן.

בשיר סולימאן: חברות וחברים יקרים, בבית ספר ואדי אלעין בסכנין לומדים 380 תלמידים ב-13 כיתות לימוד, והם נמצאים בתנאים מאד קשים ובלתי נסבלים.

בשיר סולימאן: כל מי שמבקר בבית הספר נדהם למראה עיניו.

בשיר סולימאן: לא יעלה על הדעת שבשנת 2006 תלמידים לומדים בתנאים כאלה.

בשיר סולימאן: מצב זה אינו מייצג ואינו הולם את מערכת החינוך בתקופה זו.

בשיר סולימאן: ברצוני לתאר לכם באיזה מצב נמצא בית הספר.

בשיר סולימאן: התלמידים לומדים בקרוואנים מוזנחים ועלובים המשמשים כחדרי לימוד.

בשיר סולימאן: מצב הכיתות מבפנים רע מאד.

בשיר סולימאן: הקירות החיצוניים והפנימיים עשויים לוחות אסבסט שנמצאים במצב בלייה מתקדם, יש בהם הרבה שברים, ובכך נחשפים התלמידים לסכנה בנשימת סיבי אסבסט.

בשיר סולימאן: הדבר מהווה סכנה לחלות במחלות סרטן ומחלות ריאה.

בשיר סולימאן: המחלות הנן קשות ביותר וברוב המקרים מסתיימות במוות של החולים בייסורים.

בשיר סולימאן: יתרה מזו, לא ניתן לגלות את המחלה במיידית, והמחלה מתפתחת רק אחרי עשרים שנה.

בשיר סולימאן: בית הספר ללא היתר בניה, ואין בו שעון חשמל.

בשיר סולימאן: הוא קשור לחשמל בבית פרטי.

בשיר סולימאן: כאשר לפני שלושה ימים חברת החשמל ניתקה את החשמל, ועכשיו התלמידים לומדים ללא חשמל.

בשיר סולימאן: גם מטעם משרד הבריאות ומשרד איכות הסביבה קבעו נחרצות איסור לימוד בבתי ספר בהם כיתות אסבסט בלויים, וכי המצב מסכן את בריאות התלמידים והמורים.

בשיר סולימאן: יש ברשותנו דוחות משנת 2000 של המשרד לאיכות הסביבה ושל משרד הבריאות, שאוסרים את הלימוד בבית הספר הנ"ל.

בשיר סולימאן: לכן אנחנו מבקשים להעמיד לדין את האחראים הנוגעים בדבר, מאחר שלא פעלו לפי אותם דוחות.

בשיר סולימאן: אין הצללה בכלל.

בשיר סולימאן: כשיש גשם הילדים בבעיה, וכשיש שמש הם גם בבעיה.

בשיר סולימאן: לידיעתכם, השם של בית הספר – שימו לב – השם של בית הספר השתנה במשך השנים שלוש פעמים, אבל המבנה נשאר אותו מבנה, שאינו ראוי להיות בית ספר, רק יכול להיות לשמש כרפת.

דב חנין: לא יכול לשמש כרפת.

מיכאל מלכיאור: מה עם הפרות?

בשיר סולימאן: הפרות לא יסכימו.

בשיר סולימאן: לא יסכימו להיכנס לשם.

מיכאל מלכיאור: אז למה הוא ישמש כרפת אם הפרות לא יסכימו?

בשיר סולימאן: אם הפרות יסכימו.

בשיר סולימאן: אדוני היושב ראש, חברי הוועדה הנכבדים.

בשיר סולימאן: המצב בבית הספר מדיר שינה מעינינו – אנחנו, כהורים, ולא נותן לנו מנוחה.

בשיר סולימאן: ולבי, אני, כיושב ראש ועד ההורים, מלא רחמים על ילדים מסכנים חסרי אונים.

בשיר סולימאן: לסיכום, המצב בבית הספר הנ"ל מתחת לכל ביקורת, ואני תובע בכל לשון ומבקש את התערבות

בשיר סולימאן: כם להורות על סגירת בית הספר מיידית, היום ולאלתר, למען בריאותם ושלומם של התלמידים.

בשיר סולימאן: אנו, כהורים, לא נוכל לעמוד מנגד או להיות עדים למצב שחס וחלילה יחלה אחד התלמידים במחלה קשה.

בשיר סולימאן: לכן, אנא מנעו מאתנו לנקוט בצעדים מאד חריפים בעתיד.

בשיר סולימאן: ברצוני להפנות את תשומת לבכם לכך שההתנגדות הרצינית ביותר לפי שעה באה מכיוון ההורים, והעקרונות של ההסכם שהיה עם מנכ"ל משרד החינוך, לפיו יוקם בית ספר נוסף – אנחנו צריכים לסיים את המצב הזה מיידית, היום – לא נותנים מענה וספק רב אם הוא הפתרון הנדרש.

בשיר סולימאן: לעיריית סכנין יש אלטרנטיבה עכשיו.

בשיר סולימאן: הם יכולים להעביר את בית הספר לבניין תפוח-בית.

בשיר סולימאן: אשכול-בית.

בשיר סולימאן: הוא רחוק רק מאה מטר מבית הספר והוא עונה על הדרישות של בית הספר מכל הבחינות.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: רק שאלת הבהרה: מה לגבי הפתרון הזה כפתרון ביניים?

מוחמד בשיר: אני אתייחס לשתי נקודות.

מוחמד בשיר: עניין ה-200,000 שקל – זה לא הועבר.

מיכאל מלכיאור: לא, זה לא הועבר.

מיכאל מלכיאור: אתה לא צריך להתייחס.

מוחמד בשיר: לגבי תפוח-בית, יש ייעוד לבניין הזה.

מוחמד בשיר: הוא נמצא ליד חטיבת ביניים, הוא יהיה חלק מחטיבת הביניים, והייעוד שלו זה מעבדות וכל מיני דברים.

מיכאל מלכיאור: אבל כפתרון ביניים.

מוחמד בשיר: לא, אדוני.

מוחמד בשיר: יש פרסום שכבר מפעילים את תפוח הבית - - -

קריאות: אין פרסום.

קריאות: בעיתונות אין פרסום.

מוחמד בשיר: משרד החינוך פרסם מכרז - - -

קריאה: לא ראינו.

מוחמד בשיר: אתה תעיין בעיתונות ותראה.

מוחמד בשיר: מה שדרוש כרגע, אדוני – כל פתרון הולם, מבחינתנו, אנחנו נקבל אותו.

מוחמד בשיר: אבל לא במקום תפוח הפיס שהופעל, ועוד שבוע שבועיים יהיה מנהל לתפוח הבית הזה, ואנחנו חיכינו שלוש-ארבע שנים להפעלה שלו.

בשיר סולימאן: העיקר למנות עוד משרה.

מוחמד בשיר: לא.

מוחמד בשיר: גם אנחנו מעוניינים לפתור את הבעיה של ואדי-אלעין - -

בשיר סולימאן: יש פתרון.

בשיר סולימאן: הפתרון בידכם - -

מוחמד בשיר: וגם את הבעיה של חטיבת הביניים.

בשיר סולימאן: אתם עיריית סכנין.

בשיר סולימאן: ממחר אתם יכולים להעביר את התלמידים לתפוח-בית.

עבאס זכור: הילדים בסכנה.

עבאס זכור: זה מסוכן מאד.

בשיר סולימאן: אנחנו לא נסכים שחס וחלילה יחלה אחד התלמידים.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, איך נתתם לזה לקרות?

מיכאל מלכיאור: את משרד החינוך אני שואל.

רות פרלמן: היקפי התקציב שלנו לא מאפשרים - - -

מיכאל מלכיאור: אוי, זה לא – אם אמרו שזה מקום שלא ראוי לחינוך לפני שש שנים, אל תגידו לי סיפורי סבתא.

מיכאל מלכיאור: בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: סליחה על הביטוי.

רות פרלמן: אני לפני שש שנים לא הייתי כאן אז אני לא יכולה לענות על זה.

מיכאל מלכיאור: לא, אבל לא יכולים להגיד על מצב כזה חמור, לכל הדעות – עם דוחות של הממשלה, של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: את שומעת את המפקח של משרד החינוך – אי אפשר לענות ככה.

מיכאל מלכיאור: פשוט אי אפשר פה.

מיכאל מלכיאור: זה לא רציני.

רות פרלמן: בכל אופן כן ראו את הבעיה, נתנו תקציב לבניית בית ספר חדש, אישרנו לקדם את בית הספר השביעי, כי רואים את הבעיה, ואנחנו לא מתחמקים.

מיכאל מלכיאור: יפה.

מיכאל מלכיאור: זה היה צריך להיות לפני שש שנים.

בשיר סולימאן: אבל מנהל מחלקת החינוך - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, אדוני, לא קיבלת זכות דיבור.

מיכאל מלכיאור: יש פה שני דברים.

מיכאל מלכיאור: אל"ף, אנחנו מברכים על מה שאת אומרת, שיש בית ספר חדש בדרך, אנחנו מבקשים רק שיאיצו את המאמצים כדי שבית הספר הזה יוקם כמה שיותר מהר, שיתחילו מיידית בתהליך – זה בכל זאת תהליך עם כל האישורים וכולי.

מיכאל מלכיאור: ראש העיר אומר - - -

קריאה: יש פרוגרמה, יש הכל.

עותמאן סולימאן: אין הרשאה לבית ספר שביעי, יש הבטחה.

עותמאן סולימאן: בין הבטחה לבין הרשאה יש הבדל.

רות פרלמן: צריך להכין את זה למכרז.

עותמאן סולימאן: אין הרשאה לפרסום למכרז.

רות פרלמן: אבל אישרנו להכין את כל החומר למכרז.

עותמאן סולימאן: לא אישרתם פרסום של מכרז.

רות פרלמן: היה דיון בשבוע שעבר, אמרנו שתכינו את כל החומר למכרז.

עותמאן סולימאן: התוכניות מוכנות.

עותמאן סולימאן: צריך אישור.

מיכאל מלכיאור: בואו, בואו.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, אני מבקש מהעירייה, ממשרד החינוך – המצב רציני, זה היה צריך להיעשות מזמן, לא נעשה, חבל.

מיכאל מלכיאור: את בית הספר השביעי שיפתור את הבעיה בצורה קבועה, מיידית להכין הרשאה ולהוציא את המכרז, לעשות את מה שצריך כדי שמה שראש העיר אומר, שתוך שנה, שנה-וחצי, אפשר יהיה כבר להיכנס לבית ספר חדש.

מיכאל מלכיאור: הוא מוכן לזרז, מצדו, את כל מה שצריך, תעשו במשרד החינוך גם את כל מה שאתם צריכים.

מיכאל מלכיאור: הייתם צריכים מזמן לעשות את זה, לא לאפשר את המצב הזה.

מיכאל מלכיאור: זה לגבי פתרון הקבע.

מיכאל מלכיאור: לגבי זה כולנו מסכימים, גם ההורים, אני מניח, מסכימים.

מיכאל מלכיאור: כולם מסכימים לדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: עכשיו השאלה היא מיידית, מה עושים.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להמשיך את המצב הנוכחי, הם לא יכולים לשבת, אם יש דוחות שזאת סכנת בריאות שהם יושבים בתוך החדרים שהם יושבים בהם עכשיו - אי אפשר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נאפשר, ועדת החינוך של הכנסת לא תאפשר לילדים ללכת למקום שכל הצדדים אומרים – אם היה ויכוח, לפחות, אבל כל הצדדים אומרים – שזה מסכן את הבריאות של הילדים.

מיכאל מלכיאור: לא נאפשר את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר.

מיכאל מלכיאור: שמעתי עד עכשיו שתי הצעות.

מיכאל מלכיאור: שמעתי הצעה של ההורים שלא היתה כל כך מקובלת על ראש העיר, כפי שהבנתי - - -

מוחמד בשיר: זה לא מעשי, אדוני.

מוחמד בשיר: אפילו מבני הכיתות, והשטח של כל כיתה – המהנדס של העיר נמצא כאן, אדוני.

מוחמד בשיר: - - -

מיכאל מלכיאור: לא מעשי.

מיכאל מלכיאור: אוקי.

מיכאל מלכיאור: אז אולי תגידו משהו אחר?

מיכאל מלכיאור: מה מעשי היום, לפתור בעיות היום?

מיכאל מלכיאור: כן, כבוד המהנדס.

עותמאן סולימאן: בית הספר הזה הוקם בשנת 1992 כזמני, והזמני הפך להיות קבוע.

עותמאן סולימאן: זאת לא בעיה של השנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: אין יותר קבוע מזמני.

עותמאן סולימאן: תוכנית-אב חינוך לסכנין הוכרה בשנת 1993 עם כל הצרכים שלה, כך שידוע שצריך בתי ספר חדשים משנת 1993.

עותמאן סולימאן: תקציבים אין, למרות שהניצול של עיריית סכנין לתקציבים שהוקצו ממשרד החינוך הוא 95%.

עותמאן סולימאן: אין יותר טוב מזה בארץ כולה.

עותמאן סולימאן: אנחנו מנצלים את כל התקציבים.

עותמאן סולימאן: הפתרון המיידי, כמו שהיה בשנת 2001, זה לתת כרגע 13 כיתות קרוואנים תקניים – שאין בהם אסבסט, תקניים ובריאותיים – בתוך חודש.

עותמאן סולימאן: לעשות הקצבה של 600,000 שקל, שזה לא הרבה כסף, אבל זה במקביל להרשאה לבניית בית ספר חדש.

עותמאן סולימאן: אני חושש גם מזה.

עותמאן סולימאן: אם לא תתקבל הרשאה לפרסום מכרז החודש הזה, לא יהיה בית ספר באחד בספטמבר.

מחמוד דיאב: סליחה, אדוני, אני רוצה לפרוטוקול: מה זה?

מחמוד דיאב: היא שולחת לי פתק ואומרת לי: איך אתה מעז?

מחמוד דיאב: מה?

מחמוד דיאב: אני ילד פה?

מחמוד דיאב: זה ככה?

מיכאל מלכיאור: גבירתי, זה מאד חמור.

עבאס זכור: זה חמור מאד.

רות פרלמן: לא אמרתי לו שום דבר.

מיכאל מלכיאור: גבירתי, זה מאד חמור.

מחמוד דיאב: מה זה?

מיכאל מלכיאור: יש לנו פה ועדה שרוצה לא לטייח ולא – אנחנו רוצים לפתור בעיות.

מיכאל מלכיאור: הדבר נראה לי מאד חמור, ואני ממש שולח לך נזיפה חמורה ביותר על גישתך לוועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד לפקידים, גם של משרד החינוך, אתם כפופים פה לעבודה אמיתית של פיקוח, ואתם לא יכולים בצורה כזאת לטייח.

מיכאל מלכיאור: אם המפקח - - -

רות פרלמן: אף אחד לא מטייח.

עבאס זכור: מדובר בחיי תלמידים.

מיכאל מלכיאור: כן, זה בדיוק מה שזה.

מיכאל מלכיאור: זה בדיוק מה שאת עשית פה.

מיכאל מלכיאור: ואני שולח לך נזיפה חמורה ביותר, ונטפל בזה בכל החומרה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לבוא לוועדה ככה, בגישה כמו שבאת לפה היום, ואני מאד שמח שאנשים במשרד החינוך אומרים את דעתם האמיתית כדי שנפתור את הבעיה של הילדים.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה אנחנו פה.

מיכאל מלכיאור: לא בשביל לכסות כל אחד על ה- מה של השני.

מיכאל מלכיאור: כן.

עותמאן סולימאן: אז אדוני, הפתרון המיידי האפשרי עכשיו הוא 13 קרוואנים תקניים, מה שאמרתי, שזאת עלות של בין 600,000 ל-650,000 שקל.

עותמאן סולימאן: הדבר הזה היה גם בשנת 2001 ועקב בג"ץ - - -

עבאס זכור: זה גם זמני?

עותמאן סולימאן: לא, הזמני הזה אלה חיי בני אדם.

עותמאן סולימאן: אנחנו, היום, לאחר הדוחות – אף אחד לא מסכים להשאיר את הילדים באסבסטונים.

עותמאן סולימאן: אז להקים בית ספר חדש תוך חודש, לא ניתן.

עותמאן סולימאן: קרוואנים זה אפשרי.

עותמאן סולימאן: אבל עוד פעם, מה שאמר יושב ראש הוועדה, במקביל להוצאת הרשאה מיידית בחודש הזה.

עותמאן סולימאן: לגבי תפוח פיס, אמנם שלוש שנים הבניין לא הופעל, אבל רק השנה אושר להפעלה.

עותמאן סולימאן: לא רוצים להפסיד גם פה וגם פה.

עותמאן סולימאן: הפיתרון, אם זה 13 קרוואנים – הוא אידיאלי.

עותמאן סולימאן: אבל תקניים.

חיים אמסלם: זה האידיאלי.

חיים אמסלם: אבל אם לא יהיה לך את זה?

עותמאן סולימאן: אז יש לנו בעיה.

חוסיין שעבאן: אז תכניס אותם ללמוד בתפוח-פיס.

בשיר סולימאן: אדוני יושב ראש הוועדה, אנחנו עשינו סיור, 13 אנשים, בבניין תפוח פיס.

בשיר סולימאן: תפוח פיס עונה על כל הדרישות של בית הספר.

בשיר סולימאן: 12 כיתות, מוכן מכל הבחינות.

קריאה: אנחנו לא אומרים שהוא לא מתאים, אנחנו אומרים שהוא למעבדות.

מיכאל מלכיאור: אז לחכות עם המעבדות.

קריאות: כן, לחכות עם המעבדות.

קריאות: שילמדו.

קריאות: קודם כל שילמדו.

עותמאן סולימאן: אדוני, אני חושב שצריך לחייב את משרד החינוך להקצות 650,000 שקל לקרוואנים.

עותמאן סולימאן: כי תפוח פיס זו פונקציה חשובה במערכת החינוך, שגם תשרת את בית ספר ואדי אלעין המדובר, וגם את שאר בתי הספר.

עותמאן סולימאן: הוא אמור לתת שירות של מעבדות לכל בתי הספר.

עותמאן סולימאן: שלוש שנים הוא לא הופעל, השנה אושר להפעלה ועכשיו נגיד למשרד החינוך שאנחנו לא רוצים להפעיל כי רוצים לאכלס, זה גם לא אחראי מצדנו, כי זה נותן שירות לכלל בתי הספר בסכנין.

עותמאן סולימאן: אז הפתרון הוא כיתות חדשות.

מיכאל מלכיאור: אני מבין את זה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להבין את הבעייתיות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד ככה: אנחנו צריכים להחליט, אל"ף, שלגבי פתרון הקבע צריך לזרז, וזה מוסכם על כולם.

מיכאל מלכיאור: לגבי הפתרון עכשיו - אי אפשר לסבול שהילדים ילכו למקום שלכל הדעות מסוכן לבריאות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים פתרון מיידי.

מיכאל מלכיאור: שמענו פה שתי אפשרויות.

מיכאל מלכיאור: אפשרות אחת זה להקצות מיידית 650,000 שקל, כדי להביא 13 קרוואנים תקניים שילדים ילמדו בהם.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה פתרון שמקובל על כולם.

מיכאל מלכיאור: זה לא פתרון קבע, כמובן.

מיכאל מלכיאור: אבל אם מדובר, כמו שמבטיח ראש העיר, על עד שנה או שנה וחצי – זה פותר את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: השאלה אם משרד החינוך ייתן לו את הכסף.

מוחמד בשיר: זה תלוי בהרשאה של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו פה, לפחות מצדנו, נדרוש ממשרד החינוך להקצות את הכסף הזה כדי שיוכלו, מיידית, לא לשלוח את הילדים למקום הזה, יותר.

מיכאל מלכיאור: זה פתרון אחד.

מיכאל מלכיאור: האפשרות השנייה – שאני מבין שהעירייה לא מקבלת אותה – זה להיכנס לבניין מפעל הפיס שמיועד למעבדות, לשרת את כלל בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להבין למה אתם לא מעוניינים בזה, רק אם אין פתרון אחר, יכול להיות שנאלץ לסגת לפתרון הזה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שמשרד החינוך יעשה מה שדרוש וייתן את הקרוואנים הדרושים.

מיכאל מלכיאור: אם לא – הרי אי אפשר להמשיך את המצב הנוכחי - המעבדות יחכו, כי אי אפשר לתת לילדים ללכת לבתי ספר כאלה.

מוחמד בשיר: אדוני, יש לנו בעיה מורכבת.

מוחמד בשיר: זה לא רק ואדי אלעין.

מוחמד בשיר: יש לנו שתי חטיבות ביניים – חייבים, אדוני, לנצל את תפוח הפיס לא רק לשני בתי הספר, חטיבות הביניים.

מוחמד בשיר: גם המבנה של החדרים - יש שם ארונות, יש שם כיורים, יש שם כל מיני הכנות לצורך הפעלתו.

מיכאל מלכיאור: ראש העיר, אני לא ממליץ על הפתרון הזה.

מוחמד בשיר: 650,000 שקל, אני לא חושב שמשרד החינוך צריך להגיד שאין לו.

מיכאל מלכיאור: אני לא ממליץ על הפתרון הזה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר: כמוצא אחרון, אם אין הכסף ואם משרד החינוך לא עושה, אז צריך גם את זה לשקול.

מיכאל מלכיאור: אבל, זאת לא ההמלצה שלנו.

מיכאל מלכיאור: ההמלצה שלנו היא קרוואנים תקניים לתקופה של שנה עד שנה וחצי, עד שאפשר יהיה לאכלס את בית הספר בבניין הקבע, ואנחנו ישירות נבקש ממשרד החינוך פתרון לעניין.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נהיה במגע כבר היום עם משרד החינוך בעניין הזה, וזה באמת טוב שהבאתם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת הרב אמסלם.

מוחמד בשיר: עוד משפט אחד, ואני אומר את זה בשיא הרצינות:

מוחמד בשיר: כל הזמן חיכינו שהפתרון יבוא מטעם משרד החינוך.

מוחמד בשיר: אם לא נראה משהו ממשי בתוך זמן קצר, אנחנו, יחד עם ועד ההורים נצא לרחובות, כי הדבר באמת מסוכן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נבוא אתכם לרחוב.

אחמד יוסף סעייד: אדוני, אני מבקש לדבר.

אחמד יוסף סעייד: במשפט אחד.

אחמד יוסף סעייד: חברי ראש העיר טוען כל הזמן ומאשים את משרד החינוך.

אחמד יוסף סעייד: הוא קיבל תקציב בשנת 2005 בחודש אפריל, כדי להשלים את בית הספר הזה, שהוא לא משרת את הילדים שלנו בבית הספר הזה.

אחמד יוסף סעייד: והתקציב הזה לא יודע לאן הועבר.

אחמד יוסף סעייד: בית הספר לא הושלם ולא פתחו את שנת הלימודים בבית הספר החדש.

מוחמד בשיר: פנינו, למרות המלחמה אדוני, למרות פיזור הכנסת, ואין בכלל תקציב 2005-2006.

מיכאל מלכיאור: חבל, אנחנו לא ננהל את המלחמה הזאת פה.

מיכאל מלכיאור: הדיון הזה נגמר, קיבלנו כבר החלטה פה אחד.

אחמד יוסף סעיד: משפט אחד חשוב מאד: הבניין שהם בונים עכשיו, בית הספר החדש שמדובר עליו – אתה יודע מה החוק בעניין של המרחק מהבית?

אחמד יוסף סעיד: הוא יותר משלושה קילומטר.

אחמד יוסף סעיד: הוא לא יפתור לנו בעיה.

מיכאל מלכיאור: אבל אתם צריכים בכל מקרה עוד לקבל בניין קבע.

כמאל עטילה: משפט אחד, לחדד את עמדת משרד החינוך.

כמאל עטילה: אני מתאם פעולויות המנכ"ל והרשויות.

כמאל עטילה: ברוח הדברים שאמר ראש העיר: ב-9 באוקטובר ביקר מנכ"ל משרד החינוך ביישוב, והיתה שביתה של ההורים, ועשו שם פשרה ברוח הדברים שאמר ראש המועצה.

כמאל עטילה: אחד, אנחנו מתקצבים בית ספר של 12 כיתות, העברנו את הכספים ועכשיו יוצא מכרז לבניית שלב ב' של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: כל זה כבר שמענו.

מיכאל מלכיאור: אז למה לחזור על זה?

מיכאל מלכיאור: לא חידדת פה כלום.

מיכאל מלכיאור: איזה פתרון אתה מציע עכשיו?

קריאה: עכשיו הילדים בסכנה.

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: אם אתה רוצה זכות דיבור אחרי שכבר עשינו את הסיכום, אז תספר לנו: האם הסיכום הזה מקובל עליך?

כמאל עטילה: מקובל.

מיכאל מלכיאור: אוקי.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, תקציבו את ה-650,000 שקל?

כמאל עטילה: ברגע שיגישו את כל האישורים - - -

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שדיברתי.

מיכאל מלכיאור: אתם תתנו עכשיו את ה-650,000 שקל שדרושים בשביל לספק את הקרוואנים עכשיו.

מיכאל מלכיאור: כן מקובל או לא מקובל?

כמאל עטילה: אני דיברתי עם האחראי על הבינוי, הוא אמר שיגיש את כל השינויים למבנה בית ספר.

מיכאל מלכיאור: אדוני, זה לא מה ששאלתי אותך.

מיכאל מלכיאור: יש לך קושי בהבנת הנקרא?

כמאל עטילה: אין לי קושי.

כמאל עטילה: אני מדבר בשם האחראי על המנהל, הפיתוח - - -

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לך.

מיכאל מלכיאור: חבל שלקחת את זכות הדיבור בשביל לטייח, שוב.

כמאל עטילה: לא מקובל.

מיכאל מלכיאור: לא מקובל מה.

מיכאל מלכיאור: כן.

קריאה: רציתי להוסיף.

קריאה: בית הספר הזה, היה בית ספר חדש - - -

מיכאל מלכיאור: לא נתתי זכות דיבור.

מיכאל מלכיאור: יש לנו את הדיון הבא, יש לנו עוד הרבה עבודה לעשות.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם.