ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 77, 2006-11-13 10:00

מיכאל מלכיאור: רבותיי, בוקר טוב ושבוע טוב.

מיכאל מלכיאור: יש לנו הרבה עבודה הבוקר, של כמה וכמה בתי ספר שאספנו ביחד כדי לנסות לעבוד יותר ביעילות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר משהו לחברי הכנסת: יש לנו בעיה.

מיכאל מלכיאור: כשאתם מגישים דיון מהיר, זה קודם כל גורם לקושי אצלנו לקבוע סדר יום, כי אז אנחנו צריכים לבטל דברים שקבענו מראש שהם לא פחות חשובים.

מיכאל מלכיאור: הרבה פעמים נקבע דיון מהיר, והנשיאות של הכנסת מקבלת את זה ואחר כך מבטלים את זה.

מיכאל מלכיאור: כמו שקרה הבוקר.

מיכאל מלכיאור: אני קבעתי דיון מאד חשוב לדיון שאחרי בתי הספר האלה, ביטלתי את הדיון בגלל הדיון המהיר שחייב להיות תוך שבעה ימים, ואחר כך חברי הכנסת ביטלו את דיון המהיר, ונשארנו בלי שום דבר.

מיכאל מלכיאור: זה פשוט לא יעיל.

מיכאל מלכיאור: הכי טוב – אני כמובן לא יכול לומר דבר, כי זה כלי שמותר לחבר כנסת להשתמש בו – אבל הכי טוב להגיע להסכמות ואין נושא אחד, אני חושב, בינתיים, שביקשו חברי הכנסת להעלות, ולא העלינו.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו יכולים קצת יותר לתכנן את זה בוועדה, ואפשר לבוא אלי או אל יהודית ואנחנו נטפל בשמחה בכל דבר שחברי הכנסת חושבים שראוי לטפל בו.

מיכאל מלכיאור: יש לנו בינתיים איזו רשימה של איזה שלושים נושאים ששוכבים ומחכים – אני רק מסביר את העומס.

מיכאל מלכיאור: הבוקר אנחנו נטפל במספר בתי ספר.

מיכאל מלכיאור: קודם חיוואר, אחר כך דיון מהיר בקשר לבית ספר ביישוב מזרעה , ואחר כך דיון מהיר בקשר לבעיות בבית הספר במג'ד אל כרום.

חיים אמסלם: אחר כך בסכנין.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: בסכנין.

מיכאל מלכיאור: אז ארבעה בתי ספר יש לנו.

מיכאל מלכיאור: אם נוכל לפתור את כל הבעיות של ארבעת בתי הספר שלנו הבוקר, אז עשינו את שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיש שאתמול עשיתי סיור במספר רב של בתי ספר ערבים ויהודים בוואדי ערה ובכל היישובים שם, וקודם כל, באמת, אני רק רוצה לומר לרושם הכללי – המצוקה בבתי הספר הערביים היא בלתי נסבלת.

מיכאל מלכיאור: אין מקום - - -

ג'מאל זחאלקה: ואלה מקומות ברמה בינונית, בוא נגיד.

מיכאל מלכיאור: כן, הם עובדים יפה ומשקיעים הרבה בחינוך והמועצות המקומיות באמת עושות עבודה יפה, אבל המצוקה של המקום, ושוב אסבסט, ומכניסים יותר ויותר תלמידים לכל כיתה, בקושי אפשר לזוז שם.

מיכאל מלכיאור: אין מקום גם לפיתוח – צריך להיות מודעים לזה.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה, שיתוף הפעולה בין המועצות היהודיות, המעורבות והערביות יוצא מן הכלל טוב.

מיכאל מלכיאור: עוזרים אחד לשני, יש המון תוכניות משותפות, ומשקיעים הרבה מאד בחינוך.

מיכאל מלכיאור: דיברנו הרבה על נושא של שיפוצים ומי אחראי על הבטיחות בבתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אז יש מקומות כמו כפר קרע, שפשוט ראש המועצה, בניגוד לדעת משרד הפנים, השקיע שם שישה מיליון בשיפוצים נחוצים, וקיבל איזה 250,000 שקל ממשרד החינוך, זה הכל.

מיכאל מלכיאור: אבל יש מקומות בלי שירותים, בלי שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר ככה לנהל בתי ספר.

מיכאל מלכיאור: אז הוא עשה את זה ועוד כועסים עליו ממשרד הפנים.

מיכאל מלכיאור: וזה שוב, חוסר לקיחת אחריות של משרד החינוך והמרכז לשלטון מקומי, שמשאירים את הדברים האלה תלויים באוויר ולא מגיעים לפתרון.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה, גם יצאתי בהרגשה טובה, כי המודעות שצריכים לשים את החינוך במרכז, ושם הפתרון – גם של סגירת פערים, גם ערכי וגם ענייני, היא מאד גבוהה שם, וההשקעה במחשבה עמוקה בכל בתי הספר שביקרתי בהם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פותחים את השבוע בדבר תורה ומצפים במיוחד לדברים מיוחדים מצעיר חברי הכנסת שיקפוץ בראש ויגיד לנו את דברו.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: לא צריך לצפות – נשתדל.

אלכס מילר: "נשיא אלקים אתה בתוכנו" עיון בספר בראשית וגם בפרשה שלנו, מעלה את השאלה מי היו האבות?

אלכס מילר: אבות האומה שעתידה לצאת ממצרים כעם בעוד כמה מאות שנים, או מלכים ונשיאים עוד בחייהם?

אלכס מילר: במבט ראשון התורה מספרת את תולדות חייה של משפחת האבות כאנשים פרטיים.

אלכס מילר: סיפור ההתמודדות עם הצורך לנדוד בעקבות קשיים כלכליים או אחרים, סיפור ההתמודדות עם בעיות עקרות מצד אחד וחינוך ילדים מצד שני.

אלכס מילר: אבל, מבט שני ומעמיק יותר, מגלה שבנוסף לכל אלה, האבות, עם היותם סמל לדורות מן הבחינה הפרטית, רוב שיחם והגיונם כבר אז, היה במישור הלאומי, כמנהיגי ציבור.

אלכס מילר: נוכיח זאת מכמה בחינות.

אלכס מילר: השיג והשיח של אברהם יצחק ויעקב הוא עם מלכים ושרים.

אלכס מילר: אברהם עם פרעה, עם ארבעת המלכים, עם מלך סדום ומלכיצדק מלך שלם, עם אבימלך מלך גרר, יצחק עם אבימלך מלך פלישתים, יעקב עם חמור נשיא הארץ ועם פרעה מלך מצרים.

אלכס מילר: נשותיהם של האבות, גם הן נסיכות: שרי-שרה, כשמה כן היא, בת מלכים המכונה גם "הגבירה" – תואר השמור לאשת המלך או אם המלך.

אלכס מילר: גם מילכה, בת משפחתה, היא אם ארבעת השבטים הארמיים מבני הגבירה (כל השמונה האחרים הם בני הפילגש).

אלכס מילר: הגר גם היא בת מלכים על פי המדרש, ונצטרפה אליה בת אבימלך: "אמר רבי שמעון בן יוחאי: הגר בתו של פרעה היתה, וכיוון שראה פרעה מעשים שנעשו לשרה בביתו, נטל בתו ונתנה לו, אמר: מוטב שתהא בתי שפחה בבית זה, ולא גבירה בבית אחר – "ולה שפחה מצרית ושמה הגר" – אף אבימלך כיוון שראה נסים שנעשו לשרה בביתו נטל בתו ונתנה לו.

אלכס מילר: אמר: מוטב שתהא בתי שפחה בבית הזה ולא גבירה בבית אחר – "בנות מלכים ביקרותיך".

אלכס מילר: גם קטורה לפי הפשט היא נסיכה ובניה ונכדיה ראשי שבטים במדיין.

אלכס מילר: רבקה, אם כך, גם היא נסיכה, וממילא גם רחל ולאה, זילפה ובלהה (כשהאחרונה מכונה בפירוש פילגש).

אלכס מילר: נציין רק בסוגריים כי גם הדור הבא נשא נסיכות.

אלכס מילר: מלחמותיהם של האבות גם הן רומזות, לפי הפשט, על מחנה גדול העומד לרשותם.

אלכס מילר: כדי להעמיד למעלה משלוש מאות לוחמים, יש צורך בעוד אלפים תומכי לחימה, כמו שטוען הרמב"ם: "עד שנתקבצו אליו אלפים ורבבות והם אנשי בית אברהם".

אלכס מילר: הרד"ק, לתהילים על הפסוק "אל תגעו במשיחי", גם הוא מסביר: "נסיכים גדולים היו והיו נכבדים אצל מלכים כאילו היו מלכים משוחים".

אלכס מילר: לפי זה, כינויו של אברהם בפי בני חת, אנשי חברון, בתחילת פרשתנו – "נשיא אלקים אתה בתוכנו" – אינו לתפארת המליצה, אלא מתאים הוא להגדרת חז"ל למי שעומד בראש "ואין על גביו אלא ד' אלקיו".

אלכס מילר: הבה נתפלל כי גם אנו נזכה למנהיגים שילכו בדרכי האבות וממילא יזכו גם למעמדם הבינלאומי.

מיכאל מלכיאור: יישר כוחך.

מיכאל מלכיאור: יפה מאד.

מיכאל מלכיאור: החיבור לבית אברהם – אגב, יש הרבה חברים מוסלמים פה – אברהם היה אב המון גויים וגם אב כל הדתות המונותיאיסטיות, והחיבור לבית אברהם יותר חשוב מלהיות בכל בית מלוכה באזור, ואלה דברים חשובים ביותר.

מיכאל מלכיאור: ועם אווירה של בית אברהם אבינו, נתחיל לטפל בנושא של בית הספר חיוואר בחיפה.

מיכאל מלכיאור: נושא שכבר היתה לנו ישיבה עליו.

מיכאל מלכיאור: לצערי, עדיין הדבר די נעול, אפילו מחריף העימות בין העירייה לבין בית הספר.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שקודם – אני, אמנם, קראתי את החומר והיתה לנו ישיבה בנושא, אבל אני לא יודע אם כל חברי הכנסת יודעים במה מדובר.

מיכאל מלכיאור: אז אני מציע, קודם, שחבר הכנסת זחאלקה יתאר לנו את המצב.

מיכאל מלכיאור: אחר כך נשמע את משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: עיריית חיפה עדיין לא הגיעו.

יהודית גידלי: לפי רשימת המשתתפים הם אמרו שהם באים.

יהודית גידלי: עו"ד ענבל ריבלין.

מיכאל מלכיאור: זה וירטואלי, כנראה.

קריאה: לא, היא אמורה להגיע.

מיכאל מלכיאור: אז כשהיא תגיע אנחנו נשמח.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גם ניטשה ראה באברהם את האדם האותנטי בה"א הידיעה.

ג'מאל זחאלקה: ואם מדובר באותנטיות, כבוד היושב ראש, מדובר ביוזמה אותנטית, לפחות ברמה של הציבור הערבי בארץ.

ג'מאל זחאלקה: קבוצת הורים עם מודעות מאד גבוהה החליטה לעשות מעשה בשביל להתגבר על הבעיה של המצב הרעוע של החינוך הערבי ולהקים בית ספר דמוקרטי הומניסטי עם רמת חינוך גבוהה, עם שיטות לימוד חדשניות.

ג'מאל זחאלקה: האמת היא שצפיתי במעשיהם וביוזמה שלהם – אני חושב שזה חשוב מאד בשביל העם והמשפחות שלהם, בשביל הילדים שלהם – אבל כל הזמן רציתי בהצלחתם ולראות מה קורה שם, בבית הספר הזה, כי המטרה יכולה להיות וצריכה להיות להעתיק מהיוזמה הזאת הצלחות בשיטות חינוך ובתוכניות חינוך לבתי ספר ערביים.

מיכאל מלכיאור: צריך להגיד שזה בית ספר דמוקרטי הומניסטי.

מיכאל מלכיאור: כתוב שזה בית הספר הדמוקרטי הערבי הראשון בארץ - אני, אמנם הייתי בבית ספר ערבי דמוקרטי אתמול בכפר קרע, אז יש עוד אחד.

מיכאל מלכיאור: אבל הוא ודאי בין הראשונים.

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד לך מה ההבדל.

ג'מאל זחאלקה: ההבדל הוא שבית הספר בכפר קרע הוגדר כדמוקרטי מלמעלה, ופה היוזמה באה מההורים עצמם, התארגנות שלהם.

מיכאל מלכיאור: גם בכפר קרע.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר את זה.

ג'מאל זחאלקה: נמרוד אלוני בא לבית הספר והציע להכניס ערכים כאלה לתוך בית ספר קיים.

ג'מאל זחאלקה: פה יש יוזמה להקים משהו חדש.

ג'מאל זחאלקה: אבל, בכל אופן, מאה פרחים ייפרחו.

ג'מאל זחאלקה: זה טוב.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מעוניינים שתהיה דוגמה כזאת, ואז יסתכלו על זה בשוויון נפש.

ג'מאל זחאלקה: העירייה ומשרד החינוך ראו שקבוצת הורים ערביים רוצים ליזום ולעשות מעשה, במקום לעודד אותם, הסתכלו על היוזמה שלהם בחשדנות, וכל הזמן הייתה מגמה איך להשתלט על היוזמה הזאת, איך לכוון אותה כפי שרוצים, ואם ההורים רוצים בכל זאת להיות מעורבים יותר, צריך לתקן אותם ולדכא את היוזמה הזאת בכלל, וזה מה שקרה.

ג'מאל זחאלקה: החשיבות של בית הספר הזה – אני אומר לך, אדוני היושב ראש, כפי שאני מכיר את מצב העניינים מקרוב מאד – היא חשיבות ארצית לחינוך הערבי כולו.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו משבר בשיטות חינוך.

ג'מאל זחאלקה: יש לנו פה בית ספר לדוגמה, וממנו נלמד להתמודד עם הבעיות בחברה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: נוכל ללמוד מהניסיון שלו ולהעתיק למקומות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: המצב של היום הוא בלתי נסבל.

ג'מאל זחאלקה: יש שביתה של ההורים, והעירייה ומשרד החינוך, במקום להתמודד עם השביתה החליטו לשלוח כתבי אישום להורים.

ג'מאל זחאלקה: זה, קודם כל, מנוגד לתכלית החוק ורוח החוק.

ג'מאל זחאלקה: תכלית החוק היא שאם יש הזנחה של הילדים מצד ההורים, ויש בארץ אלפי תלמידים שלא מגיעים לבתי ספר, ולא שואלים אותם, לא שולחים קציני ביקור סדיר לשם – עיין ערך נגב.

ג'מאל זחאלקה: אתמול פורסם בידיעות אחרונות מצב הנשירה בבתי הספר.

ג'מאל זחאלקה: אלה לא תלמידים שנשרו מהחינוך, זו תגובת יתר של ההורים למצב החינוך.

ג'מאל זחאלקה: אז עם ההורים האלה צריך לבוא במשא ומתן, דו שיח, ולא לנסות להשיג ניצחון טכני עליהם על ידי שליחת צווים ולחסל את העניין.

ג'מאל זחאלקה: מה שנשלח להורים זה אפילו בלתי חוקי בעליל.

ג'מאל זחאלקה: כל פעם שיש שביתה בארץ – ויש הרבה שביתות של הורים במערכת החינוך – זו פעם ראשונה שמשרד החינוך או העירייה משתמשים בנשק הזה נגד הורים.

ג'מאל זחאלקה: לא קרה בהיסטוריה של המדינה – כמה שנים יש חוק חינוך חובה?

ג'מאל זחאלקה: חמישים שנה?

מיכאל מלכיאור: משנת 1949.

ג'מאל זחאלקה: מ-1949 ועד היום לא השתמשו בזה נגד שביתה.

ג'מאל זחאלקה: השתמשו בזה נגד הורים שלא שלחו את הילדים.

ג'מאל זחאלקה: לקחו אותם לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אבל נגד שביתה – מעולם לא השתמשו בזה.

מיכאל מלכיאור: זה לא אומר שזה בלתי חוקי.

שמואל דוד: זה מנוגד להנחיות של היועץ המשפטי לממשלה.

ג'מאל זחאלקה: המהות של החוק היא למנוע מצב שבו הילדים יוזנחו.

ג'מאל זחאלקה: פה, אני חושב שהם עובדים נכון על פי חוק חינוך חובה.

ג'מאל זחאלקה: הם רוצים שלילדים שלהם יהיה חינוך ראוי, ולכך צריך לעודד אותם.

ג'מאל זחאלקה: אני רואה שהמצב שם הוא שהעירייה התחפרה בעמדה שלה, משרד החינוך לא נוטל אחריות, וההורים והילדים מוצאים את עצמם תלויים באוויר.

ג'מאל זחאלקה: לא מוצע להם פתרון.

ג'מאל זחאלקה: היתה בעיה של מבנה בית ספר, וההחלפה של המנהלת, שלא על דעת ההורים – יש גם מעורבות של הורים.

ג'מאל זחאלקה: כל הזמן אנחנו מדברים כאן, דורשים, שתהיה מעורבות של הורים, אבל כשיש מעורבות של הורים, מדכאים אותה.

ג'מאל זחאלקה: זה מצב שאני חושב שוועדת החינוך אסור שתעבור עליו בשתיקה.

ג'מאל זחאלקה: מה גם – ובזה אני מסיים – היתה כאן ישיבה לפני שישה חודשים.

ג'מאל זחאלקה: הוועדה המכובדת קיבלה החלטות פה אחד – פה אחד - והיו הרבה חברי ועדה נוכחים מאשר הפעם, מהאיחוד הלאומי, מהמפד"ל – ההורים חזרו שמחים הביתה, אבל אחרי חודשיים ושלושה, גם העירייה וגם משרד החינוך לא עמדו בסיכומים שנתקבלו על דעתם בוועדה זאת.

ג'מאל זחאלקה: לכן, ההורים באים לכאן ומבקשים סעד מהוועדה, כדי לפתור את הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שילדים ישבתו בלי חינוך, והם רוצים גם פתרון לטווח רחוק.

ג'מאל זחאלקה: היו הצעות, יש הצעות – נשמע אותן – ואני מקווה שהיושב ראש וחברי הוועדה, לאחר שישמעו את כל הצדדים, יביאו הצעת פתרון ראויה ומוסכמת שנצא אתה מכאן.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לחבר הכנסת זחאלקה.

מיכאל מלכיאור: אני רק אציין שוב – לא בטוח שכולם יודעים מה הסיפור – לפני כמה שנים היתה יוזמה של הורים להקים בית ספר ערבי דמוקרטי בחיפה.

מיכאל מלכיאור: הקימו את בית הספר, העירייה לא כל כך רצתה והלכו לבג"ץ, וזכו בבג"ץ על הזכות להקים את בית הספר.

מיכאל מלכיאור: עשו פשרה לקראת סוף הבג"ץ, ואז העירייה ומשרד החינוך, בעל כורחם, הסכימו לשים את בית הספר במבנה זמני, שהיה ברור שהוא לא יהיה מבנה הקבע.

זאב אלקין: למה הם היו נגד?

מיכאל מלכיאור: הם לא אוהבים את זה.

מיכאל מלכיאור: זו מגמה כללית.

מיכאל מלכיאור: יוזמה של הורים הם לא אוהבים, גם במגזר היהודי לא אוהבים את זה.

מיכאל מלכיאור: אני נתקל בהרבה מאד דוגמאות כאלה.

ג'מאל זחאלקה: גם בית הספר אותו ביקרת, אדוני היושב ראש, משרד החינוך סירב לתת סמל, ולא רצה שהוא יוקם.

ג'מאל זחאלקה: היה מאבק כאן בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מנסה רק לציין את העובדות בצורה כמה שיותר אובייקטיבית.

מיכאל מלכיאור: אחר כך היה ברור שצריכים לעבור למבנה קבע, והעירייה הציעה מבנה קבע שראינו אותו, גם בוועדה פה בפעם הקודמת – היו לנו תמונות של המקום – כמקום לא ראוי לעשות בית ספר.

מיכאל מלכיאור: זה בדיוק ליד המקום הכי מרכזי מבחינת התנועה, התחבורה, וגם הזיהום שם משתולל.

חנא סוייד: ללא חצר.

מיכאל מלכיאור: ללא חצר, מתחת לעמודים.

מיכאל מלכיאור: כל העובדות שם היו לא טובות.

מיכאל מלכיאור: אף על פי שהעירייה אמרה שהיא תביא מומחה לבדוק את מידת הזיהום, לפחות לפי מה שיכולתי לברר, עד היום הזה לא מצאו מומחה שיטהר את השרץ.

מיכאל מלכיאור: העירייה עומדת על זה ששם, ורק שם, זה יהיה.

מיכאל מלכיאור: אבל גם המקום הזה לא מוכן עדיין.

מיכאל מלכיאור: יהיה מוכן, אולי, רק לקראת שנת הלימודים הבאה, וההורים לא מסכימים בכלל לעבור למקום הזה.

מיכאל מלכיאור: מה שקרה בינתיים – יש גם בעיה של המנהלת.

מיכאל מלכיאור: היתה מנהלת של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: בגלל שהיא, כנראה, לא תמכה בעמדת העירייה, לא כל כך אהבו את זה, ועכשיו משרד החינוך – תתקנו אותי אם אני עושה את זה מגמתי – רוצה להכניס מנהלת אחרת שההורים לא רוצים.

מיכאל מלכיאור: זה בית ספר כזה של הורים.

קריאה: הכניסו.

מיכאל מלכיאור: הכניסו.

מיכאל מלכיאור: אז עכשיו המצב הוא שמאז תחילת שנת הלימודים רוב ההורים - אני מבין שיש גם פיצול בין ההורים – אבל רוב ההורים בשביתת לימודים וכפתרון ביניים הם לוקחים את הילדים ביוזמה פרטית כדי לקבל חינוך באיזה פתרון ארעי במשרדים שנמצאו פנויים והם מביאים את הילדים לשם כל יום כדי שבכל זאת ילמדו.

זאב אלקין: העירייה לא הציעה פתרון זמני?

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: ברור שהציעו.

מיכאל מלכיאור: אני באמת לא יודע בדיוק למה הפתרון הזמני הזה לא היה מקובל, אני בטוח שנשמע את זה.

מיכאל מלכיאור: בינתיים, הילדים קצת לומדים במשרדים שהוקצו להם – אני מבין שב- מוסאווה, והעניין פשוט נמצא בעימות גדול.

מיכאל מלכיאור: היו כמה סיכומים ופשרות שמשרד החינוך הגיע אליהם עם עמותת ההורים – וגם על זה אני רוצה לשמוע יותר – והעירייה בסופו של דבר שמה וטו על הסיכומים האלה, כך שלא חתמו עליהם בסופו של דבר.

מיכאל מלכיאור: את הנקודה הזאת אני חושב שראוי ללבן, כי שם היה ויתור גם מצד ההורים וגם משרד החינוך, הבנתי, הגיעו לאיזושהי פשרה.

מיכאל מלכיאור: עכשיו זו מלחמה, ואני לא חושב שזו דרך לפתור בעיות של חינוך במלחמה.

מיכאל מלכיאור: גם ההחלטה להוציא עכשיו צווים נגד ההורים היא דבר שאני רואה כבעייתי ביותר.

זאב אלקין: יש תקדים של שביתה של חודשיים וחצי?

מיכאל מלכיאור: הילדים לומדים.

מיכאל מלכיאור: זה לא שהם לא לומדים.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם יש תקדים, אולי מישהו מכיר.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר מקומות שלא אושרו על ידי משרד החינוך והילדים לומדים.

מיכאל מלכיאור: יש היום עשרות, אם לא יותר, בתי ספר בארץ שזה ככה עובד.

מיכאל מלכיאור: הם עובדים בלי אישור של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: משרד החינוך תמיד מאיים, אבל אף פעם לא שמעתי שעשו דבר נגד זה.

מיכאל מלכיאור: בסופו של דבר, הרבה מאד מבתי הספר האלה אושרו.

מיכאל מלכיאור: אולי אפילו מאות בתי ספר כאלה מתפקדים ככה היום ברחבי הארץ.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שזה משרד החינוך פה כמו העירייה.

מיכאל מלכיאור: דיברתי אתמול עם ראש העיר, ולצערי הם אמרו שההנהלה ממשרד החינוך צריכה להגיע.

מיכאל מלכיאור: אני לא יכולתי לדחות את הדיון, ואני מצטער, כי הם צד מאד חשוב בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: ביקשתי מאד שישלחו נציגות כלשהי.

מיכאל מלכיאור: לא יכול להיות שמראש העיר ומטה כולם עסוקים, אבל כנראה שעד לרגע זה לא שלחו.

מיכאל מלכיאור: מאחר שכבר טיפלנו בזה בוועדה, ואנחנו מכירים טוב את הנושא, אבקש לדבר בקיצור, ולהיות גם קונסטרוקטיביים, כדי שכמו שהציע חבר הכנסת זחאלקה אולי נוכל לשמוע על פתרון, ואם לא פתרון, אולי נוכל להגיד את דעתנו חד משמעית.

מיכאל מלכיאור: זו אחריות שלנו כוועדת חינוך.

מיכאל מלכיאור: משרד החינוך?

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: אתה המפקח למגזר הערבי, והיית אתי בהרבה בתי ספר אתמול.

מיכאל מלכיאור: לא הרגשת טוב, אני שמח שקיבלת כוחות לפני הישיבה היום.

עורסאן עיאדאת: הנושא חשוב לי.

עורסאן עיאדאת: אני המפקח המחוזי על החינוך הערבי במחוז חיפה.

עורסאן עיאדאת: ליוויתי את בית הספר הזה מאז המאבק המשפטי בתחילתו ועד היום.

מיכאל מלכיאור: למה באמת התנגד לזה משרד החינוך?

עורסאן עיאדאת: משרד החינוך בזמנו התנגד לבית הספר כי חשב שיש פתרון מספק לילדים האלה בבתי הספר הקיימים בעיר חיפה.

עורסאן עיאדאת: זה בקיצור.

עורסאן עיאדאת: אבל, מרגע שבית הספר הזה הוקם, מחוז חיפה במשרד החינוך נתן את כל התמיכה האפשרית לבית הספר, הן מבחינה פדגוגית והן מבחינה ניהולית.

עורסאן עיאדאת: בית הספר אכן, כפי שכבודך ציין, שוכן במבנה זמני בשכירות, בבית שנקרא "הבית הנוצרי" בשכונה הגרמנית בעיר חיפה.

עורסאן עיאדאת: צריך לזכור שבית הספר הזה נבנה, או נפתח מראש, כבית ספר רשמי לכל דבר.

עורסאן עיאדאת: זה לא בית ספר מוכר שאינו רשמי, זה בית ספר רשמי שחלים עליו כל חוקי והוראות חוזרי מנכ"ל של משרד החינוך.

עורסאן עיאדאת: לכן, אני מבקש לא להגיד שהמנהלת הוחלפה או הוכנסה מנהלת לבית הספר.

עורסאן עיאדאת: מנהלת בית הספר נבחרה השנה על פי מכרז ועל פי הוראות חוזר מנכ"ל של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אבל היתה מנהלת קודמת.

עורסאן עיאדאת: היתה מנהלת קודמת וגם היא נגשה למכרז שהיה.

דב חנין: זה מה שנקרא בעברית הוחלפה.

דב חנין: שפה מקובלת.

דב חנין: היתה מנהלת אחת, עכשיו יש אחרת.

עורסאן עיאדאת: אני לא אתחרה בשפה העברית של אחרים, אבל אם תתנו לי, אני אספר.

מיכאל מלכיאור: לא, אנחנו רוצים לשאול אותך, אבל הכל בכבוד הראוי.

עורסאן עיאדאת: היתה מנהלת במשך שנתיים שהיתה מינוי בפועל של המשרד.

עורסאן עיאדאת: היתה בקרה עליה.

עורסאן עיאדאת: אחרי שנתיים, היה מכרז כדין וכמקובל במשרד החינוך.

עורסאן עיאדאת: בוועדה המחוזית במשרד הומלצה המנהלת שנבחרה היום.

עורסאן עיאדאת: אחרי זה היתה ועדה עליונה, בהוראת מנכ"ל משרד החינוך, וגם הוועדה העליונה אישרה את המלצת הוועדה המחוזית לבחור במנהלת הקיימת היום כמנהלת בית הספר.

עורסאן עיאדאת: בשלב זה, אחרי שהמנהלת הוחלפה – על פי דברי חבר הכנסת שם – ההורים באו וטענו ששני דברים מפריעים להם.

עורסאן עיאדאת: נושא המנהלת, בעיקר, החלפת המנהלת, ונושא שני הוא נושא הבינוי.

עורסאן עיאדאת: הבניין שהעירייה הציעה ולא התאים להורים.

עורסאן עיאדאת: אנחנו נכנסנו להרבה שיחות עם ההורים – אני, באופן אישי, גם באופן פורמלי וגם באופן לא פורמלי ישבתי עם ההורים מספר פעמים.

עורסאן עיאדאת: עם נציגי ההורים - וחלק מהם יושב פה – ואנחנו הגענו להבנות לגבי מנהלת בית הספר, וגם תמיכה פדגוגית נוספת לבית הספר, בכדי לתגבר את בית הספר הזה.

עורסאן עיאדאת: בית הספר שוכן באופן זמני במבנה שהיה עד השנה האחרונה בית ספר רשמי בעיר חיפה, שנקרא בית ספר מוטנאפי.

עורסאן עיאדאת: בית ספר שעבר שיפוצים מאד רציניים בשנים האחרונות.

אסמאיל טובי: קיבלנו קומה.

עורסאן עיאדאת: קיבלתם קומה, כי בסך הכל – כמה ילדים יש לכם שם?

עורסאן עיאדאת: כמה כיתות?

עורסאן עיאדאת: כמה תלמידים יש שם בבית הספר?

רות פרלמן: יש 53 תלמידים בארבע כיתות א' עד ד'.

עורסאן עיאדאת: מה שאני מבקש להגיד הוא שבאופן זמני בית הספר קיבל חדרים ראויים.

עורסאן עיאדאת: בשלב זה העירייה באה ואמרה: אנחנו, על פי חוק חינוך חובה, 1949, סעיף 7 – והכנסת חוקקה את החוק הזה, שלפיו העירייה, כרשות חינוך מקומית, שותפה לניהול בתי הספר – מבקשים להיות שותפים לסיכום שלכם עם ההורים.

עורסאן עיאדאת: ואמרו שכל עוד ההורים שובתים וכל עוד הם משתמשים בילדים במאבק הזה, שהוא חלקו פוליטי וחלקו פדגוגי מקצועי, לא לדבר אתם, ושהעירייה לא מסכימה לסיכום הזה.

עורסאן עיאדאת: בצדק הם באו ואמרו: אנחנו שותפים שלכם במשרד החינוך לניהול בית הספר.

מיכאל מלכיאור: הגעתם לסיכום.

עורסאן עיאדאת: הגענו להבנות לגבי כל הנושאים, חוץ מנושא הבניין למעשה.

עורסאן עיאדאת: הגענו להבנות לגבי המנהלת ולגבי התמיכה הפדגוגית הנוספת.

עורסאן עיאדאת: הקצנו משאבים של משרד החינוך לתמיכה של הדרכה ותגבור לימודים בבית הספר, למעט נושא הבינוי.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, גם בנושא המנהלת הגעתם להבנות.

עורסאן עיאדאת: בהחלט.

עורסאן עיאדאת: ובשלב יותר מאוחר, באנו ואמרנו: בואו, תחזרו ללימודים, אל תשאירו את הילדים האלה בחוץ.

עורסאן עיאדאת: חבל.

עורסאן עיאדאת: ותוך כדי זה, נשב אתכם ונדבר.

עורסאן עיאדאת: ב-18 בספטמבר מנהל המחוז שיגר מכתב לעורך הדין של העמותה, וכתב לו: אנחנו לא חוזרים בנו מההבנות לגבי תגבור לימודי לבית הספר, אנחנו לא חוזרים בנו מההבנות לגבי המשך התמיכה הפדגוגית החינוכית בילדים בבית הספר, על פי הסיכום שלו – של מנהל המחוז – עם ראש העיר, בישיבה שהם קיימו ב-14 בספטמבר, אנחנו מסכימים לשבת אתכם ולפתור את כל הבעיות אחרי שהילדים האלה יחזרו.

עורסאן עיאדאת: לצערי הרב, הילדים לא חזרו.

עורסאן עיאדאת: כיום לומדים 15 תלמידים בבית הספר, מקבלים את כל התקן של כל הילדים – לא הפחתנו את השעות ולא קיצצנו אותן – אנחנו נותנים תמיכה אקסטרה לילדים האלה, בתקווה שמהיום למחר, בכל רגע, שאר הילדים יחזרו.

עורסאן עיאדאת: לצערי הרב הבנתי שחלק מהילדים שלא חזרו ללימודים התפזר לבתי ספר אחרים בעיר חיפה.

קריאות: פרטיים.

עורסאן עיאדאת: לבתי ספר פרטיים בעיר חיפה.

עורסאן עיאדאת: אני מצר על כך.

עורסאן עיאדאת: אני חושב שהפתרון שצריך להיות לפי ראות עיני ולפי ראות משרד החינוך הוא, שהילדים קודם כל צריכים לחזור ללימודים.

עורסאן עיאדאת: הם ימשיכו לקבל את התגבור ואף נגביר את התגבור הפדגוגי הלימודי, כדי להתגבר על החסך שהיה מתחילת השנה, ובינתיים, שכל הגורמים – גם ההורים, גם העירייה, גם משרד החינוך – יישבו וינסו למצוא פתרון לבעיית הבניין.

עורסאן עיאדאת: כי מה שעומד היום למעשה, בעיקר, זו בעיית הבניין של בית הספר.

ריאד חדאד: לא נכון.

ריאד חדאד: לא נכון בכלל.

עורסאן עיאדאת: אתה יכול להגיד לא נכון, אבל זה בדיוק הסיכום שהגעתי אליו אני, אישית, אתם.

עורסאן עיאדאת: מה אתה אומר לי לא נכון?

עורסאן עיאדאת: אתה אומר לי לא נכון?

מיכאל מלכיאור: אני מבקש.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לנהל כך את הדיון.

עורסאן עיאדאת: אני סיימתי, אדוני.

מיכאל מלכיאור: לא, אתה לא סיימת.

מיכאל מלכיאור: יש לי שאלות אליך.

עורסאן עיאדאת: אה.

עורסאן עיאדאת: בהחלט.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, אתה יכול להסביר לי – אתה, כמובן, מאד דיפלומטי וזה תפקידך.

מיכאל מלכיאור: אבל, אם הגעת לסיכום בכל השאלות עם ההורים, איך אתה מסביר את זה שהעירייה אחר כך לא היתה מוכנה לקבל את הסיכום הזה.

עורסאן עיאדאת: העירייה, אל"ף, שותפה על פי חוק לסיכום.

עורסאן עיאדאת: הם לא היו שותפים – אני חייב להיות הוגן גם כלפיהם – הם לא היו שותפים לסיכום בין המחוז במשרד החינוך לבין ההורים.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, אנחנו חייבים לחזור לסיכום הזה, כי זה יכול לתת לנו פתח החוצה ולסיים את מאבק הכוח שיש כרגע.

מיכאל מלכיאור: זו שאלה אחת.

מיכאל מלכיאור: שאלה שנייה: אני יודע שזאת המגמה היום של המשרד, של השרה, להביא יותר ויותר בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים, פרטיים וגם דמוקרטיים בארץ, תחת כנפי משרד החינוך, ולהפוך אותם לבתי ספר רשמיים.

מיכאל מלכיאור: זו המגמה שגם השרה הצהירה עליה בפני הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אז האם משרד החינוך והעירייה מבינים שחייבים להיות הרבה יותר גמישים בשותפות של ההורים והתלמידים?

מיכאל מלכיאור: שזה כל הרעיון של בתי הספר הדמוקרטיים?

מיכאל מלכיאור: ואי אפשר אז לכפות את הכל, מאל"ף ועד ת"ו על בית ספר.

מיכאל מלכיאור: צריכה להיות איזושהי מגמה של דו שיח ושותפות אחרת ממה שיש לנו בדרך כלל - אם רוצים בכלל את מה שהשרה הצהירה שהיא רוצה והמנכ"ל מבצע, וכולי.

מיכאל מלכיאור: האם זה נלקח בחשבון במקרה הזה?

מיכאל מלכיאור: כי לי נראה שהמקרה הזה זו דוגמה קלאסית שמהתחלה משרד החינוך והעירייה לא רצו את זה.

מיכאל מלכיאור: לכן נאלצו ללכת לבג"ץ ורק בעזרת בג"ץ – וככה אי אפשר לנהל מדינה – יכלו בכלל להתקיים.

מיכאל מלכיאור: ועכשיו היה ניסיון – היו הרבה יותר תלמידים בשנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: אומרים שיש היום 53 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: הרי קרה דבר בניגוד מוחלט לרצון משרד החינוך, וזה שהילדים האלה חזרו לבתי ספר פרטיים בכלל.

מיכאל מלכיאור: בכלל לא נמצאים במערכת הרשמית של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: וזה לא הרצון, לא של הוועדה ולא של משרד החינוך.

ג'מאל זחאלקה: ולא של ההורים, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: ההורים מכירים את בתי הספר הפרטיים, והם לא רוצים אותם.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: האם אתם לוקחים את הדברים בחשבון?

עורסאן עיאדאת: אני מבקש להגיד כמה דברים.

עורסאן עיאדאת: אל"ף, אנחנו כן לוקחים את הדברים בחשבון, ותכף אני אפרט את זה.

עורסאן עיאדאת: אבל, לגבי חזרת חלק מהילדים לבתי הספר הפרטיים – אני יכול פה להעמיד אתגר בפני מי שרוצה לבדוק.

עורסאן עיאדאת: המשאבים שאנחנו מעמידים לרשות בית ספר חיוואר ובתי ספר ממלכתיים אחרים, הם רבים יותר ממשאבים שעומדים לרשות הילדים בבתי ספר פרטיים.

ג'מאל זחאלקה: שמשרד החינוך מקצה להם.

ג'מאל זחאלקה: לבתי ספר פרטיים יש משאבים אחרים.

עורסאן עיאדאת: לא, אני מוכן שאתה תבדוק מה נותנים בבית ספר פרטי בחיפה, ומה אנחנו נותנים בבית ספר חיוואר.

עורסאן עיאדאת: אין בעיה.

ריאד חדאד: - - -

עורסאן עיאדאת: רגע, לגבי שיתוף ההורים.

עורסאן עיאדאת: אל"ף, לא התעלמנו בשום שלב מההורים.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל הבנתי שההורים לא רצו את בית הספר הזה, ואנחנו הצדקנו אותם כי ראינו את התנאים בבית הספר שרציתם לשים אותם בו.

עורסאן עיאדאת: זאת העירייה.

מיכאל מלכיאור: העירייה, בסדר.

מיכאל מלכיאור: אבל זה גם מה שמשרד החינוך מציע היום.

מיכאל מלכיאור: האם עשיתם הכל כדי למצוא מקום חלופי שמתאים גם לעירייה גם למשרד החינוך וגם להורים?

עורסאן עיאדאת: מי שממונה על תשתית פיסית – אתה אתמול ראית בתי ספר ודיברת עם ראשי רשויות - זו הרשות המקומית שאמורה לדאוג לבינוי בית ספר.

עורסאן עיאדאת: לא זו הנקודה.

עורסאן עיאדאת: הנקודה מבחינתי היא שעד כדי כך הלכנו עם ההורים בהבנות שהגענו אליהן לפני ואחרי פתיחת שנת הלימודים, שהקמנו, או הצענו להקים ועד מנהל לבית הספר, כאשר ההורים הם חלק אינטגרלי.

עורסאן עיאדאת: ולא הפעלנו אותם.

מיכאל מלכיאור: רק זה חסר.

עורסאן עיאדאת: בכל זאת, לא בכל בית ספר רשמי יש לנו ועד מנהל שההורים שותפים לו.

עורסאן עיאדאת: לקחנו אותם בחשבון, רוצים לשמוע את דעתם, אנחנו מכירים בזה שהם שותפים גם לתוכניות היום-יומיות בתוך בית הספר.

מיכאל מלכיאור: גם לבחירת מנהל?

עורסאן עיאדאת: לא.

עורסאן עיאדאת: לא לבחירת מנהל.

מיכאל מלכיאור: למה לא?

עורסאן עיאדאת: כי המנהל פה נבחר על פי הוראות חוזר מנכ"ל, ובהחלט בחרנו פה מנהל על פי אמות המידה של החוזר.

עורסאן עיאדאת: זה בית ספר רשמי, לא יכול להיות שכל הורה וכל בית ספר ירצה לבחור לעצמו מנהל.

הישאם רוחאנה: לנציג הורים מותר להיות בוועדת המכרז?

עורסאן עיאדאת: לא, כי ועד בכל מקום ירצה להיות נציג.

זכריה חרדאן: אני מבקש לומר משהו.

זכריה חרדאן: שלום לכולם.

זכריה חרדאן: לגבי השותפות עם ההורים – כמפקח כולל בשנה שעברה, היינו שותפים עם העמותה.

זכריה חרדאן: הם הכניסו מורים שם על חשבונם, ההורים בחלקם שילמו כסף לעמותה, בחלקם התנגדו ואמרו שלא רוצים לשלם כסף לעמותה.

קריאה: כמה אנשים?

זכריה חרדן: אני אומר לך עובדות.

זכריה חרדן: אנחנו, כמשרד החינוך, ישבנו עם העמותה, בנינו תוכניות ביחד, נתנו להם גם להיות שותפים בתכנון, ועבדנו בשותפות.

זכריה חרדן: לא התנגדנו בכלל למאוויים והרצונות של ההורים.

זכריה חרדן: זה דבר ראשון.

זכריה חרדן: דבר שני, פסיקת בג"ץ היתה שבחירת עובדי הוראה וגם המנהל, יחולו על פי כללי משרד החינוך.

זכריה חרדן: אז בוועדות האלה אין נציגות להורים.

מיכאל מלכיאור: אבל אם יש בית ספר דמוקרטי – ואני מכיר כמה כאלה – אז גם אם יש תהליך פורמלי של משרד החינוך, לוקחים מאד בחשבון את דעת ההורים ואיזה דברים רוצים בבית הספר כשבוחרים מנהל.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר עשרות דוגמאות כאלה, אישית.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של חוק, זה ראוי או לא ראוי.

מיכאל מלכיאור: ודאי שחל החוק וכללים של משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: ודאי.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא – ייקוב הדין את ההר, או שיש איזשהו רצון לעשות שותפות ולהתחשב בדעת ההורים.

מיכאל מלכיאור: במקרה הזה, אני באמת חושב שזה תמוה שיש מנהלת טוב שנתיים וכולם שמחים, גם משרד החינוך, גם ההורים, הכל עובד ומחליפים אותה.

מיכאל מלכיאור: ואתה צריך להבין שמקרה של מאבק כוח כמו שהיה פה – וזה ברור מהתחלה – יש אולי חשש מצד ההורים שלא תמיד סיבות ענייניות הביאו לכך שההחלפה של המנהלת נעשתה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את ההורים, אבל יש כמה חברי כנסת שרוצים לדבר.

הישאם רוחאנה: יש לי רק הערה שאני חושב שהיא חשובה לנקודה הזאת.

הישאם רוחאנה: מר זכריה חרדאן אמר, כשהעלית אדוני, יושב הראש, סוגיית החששות שלך לשינויים פרסונליים, אומר מר זכריה חרדאן – ואני פונה לדף 27 של ועדת החינוך – "המכרז שנעשה לבית ספר חיוואר יש בו ארבעה חברים" – על פי חוזר מנכ"ל – "נציג העירייה, נציג של משרד החינוך, נציג מטה ונציג ההורים".

הישאם רוחאנה: נציג ההורים לא היה בכלל.

זכריה חרדאן: נציג המורים.

זכריה חרדאן: אולי זו טעות.

זכריה חרדאן: אני אמרתי נציג המורים, לא.

הישאם רוחאנה: זה מה שאמרת וזה מה שנכתב.

זכריה חרדאן: אולי זה מה שנכתב אבל זה לא מה שאמרתי.

הישאם רוחאנה: אמרת ארבעה, לא אמרת שלושה.

הישאם רוחאנה: נציג העירייה, נציג של משרד החינוך, נציג מטה ונציג ההורים.

הישאם רוחאנה: נציג ההורים לא היה.

עורסאן עיאדאת: נציג המורים ולא ההורים.

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע – אני רוצה לשאול את ההורים.

מיכאל מלכיאור: תראו, אנחנו עסקנו בזה כבר ויש לנו סדר יום מאד עמוס עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שתגידו לי אם הסיכום הזה, שהיה לכם עם משרד החינוך שבסוף לא אושר על ידי העירייה – האם אפשר לחזור אליו ושזה יהיה בסיס לפתרון, לחזור ללימודים, לחזור לסיכום ולהתחיל התדיינות – אני מבין שאחרי הסיכום הזה מה שנשאר זו הבעיה של המיקום.

מיכאל מלכיאור: ואני חושב שפה היתה תמיכה פה אחד תמיכה בעמדתכם לגבי המיקום הלא ראוי שהוצע לכם.

מיכאל מלכיאור: האם אתם יכולים על בסיס הסיכום הזה – זה גם יעזור לכם, כי אז יוחזרו התלמידים שעזבו ויהיה תהליך שהילדים יכולים בצורה מסודרת לחזור ללימודים.

מיכאל מלכיאור: האם בסיס הדבר הזה – אם זה יהיה מקובל גם על עיריית חיפה - - -

ענבל ריבלין: סליחה, אני מעיריית חיפה, מצטערת על האיחור.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: גם אנחנו מצטערים.

מיכאל מלכיאור: האם הדבר הזה יכול להיות מקובל גם עליכם?

סוהיל אסעד: אני יושב ראש עמותת ההורים והורה, יש לי בת זקונים שעכשיו היא בת 9 ואני מקווה שהיא תמשיך ללמוד ולהיות באותה מסגרת שחלמנו עליה כבר כמה שנים.

סוהיל אסעד: על שאלה כזאת קשה מאד לענות כן או לא.

סוהיל אסעד: המסגרת הזו שחלמנו עליה כבר כמה שנים, הולכת ומתפרקת.

סוהיל אסעד: אתה חזית נכון מאד, אדוני היושב ראש, בישיבה האחרונה שלנו כאן, כאשר אמרת כמה דברים שאני מאד, ככה – מקנא בתחזיות שלך.

סוהיל אסעד: אמרת כאן מילים מאד משמעותיות.

סוהיל אסעד: התחושה היא שבגלל שזה בית ספר מוכר ורשמי, שלא כמו רוב בתי הספר הדמוקרטיים בישראל, אתם רוצים להכתיב פתרונות.

סוהיל אסעד: אתה אומר את זה לעירייה ולמשרד החינוך.

קריאה: רוב בתי הספר מוכרים.

סוהיל אסעד: סליחה, אני לא קטעתי ולא הפרעתי לאף אחד.

סוהיל אסעד: ולא רק בנושא המבנה.

סוהיל אסעד: אני מרגיש את זה בשאלות אחרות במשך הדיון הזה.

סוהיל אסעד: יש לכם זכות, נכון.

סוהיל אסעד: משרד החינוך ביחד עם העירייה, יש לכם זכות להכתיב פתרונות.

סוהיל אסעד: לא זו הדרך לטפל בהקמה.

סוהיל אסעד: זה שיש זכות, לא אומר שיש חובה.

סוהיל אסעד: זה יכול להרוג בדרך את בית הספר.

סוהיל אסעד: הרעיון שאמרתם – ויפה אמרתם – שזה דבר שאתם כל כך רוצים לקדם אותו, אני מרגיש שאתם רוצים שיהיה פה עוד בית ספר רשמי, ערבי, לא פרטי, אבל כל הרעיון של השותפות, הדמוקרטיה וההומניזם – להרוג אותו בדרך.

סוהיל אסעד: כי אי אפשר להכתיב דמוקרטיה.

סוהיל אסעד: בדמוקרטיה חייבת להיות רמה של דיאלוג.

סוהיל אסעד: הדיאלוג היחיד שהיה עד עכשיו בינינו לבין עיריית חיפה - - -

ג'מאל זחאלקה: הרב מלכיאור מסכים עם הדברים.

ג'מאל זחאלקה: מי שאמר את זה אמר נכון, אין לו התנגדות.

סוהיל אסעד: הדיאלוג היחיד שהיה מאז הישיבה שלנו – ופנינו מספר פעמים, וניסינו מספר פעמים כדי להציל את המפעל הזה, את הרעיון הזה, לפנות גם לעירייה וגם למשרד החינוך.

סוהיל אסעד: מצד משרד החינוך, בראשותו של מר עורסאן עיאדאת, הייתה היענות.

סוהיל אסעד: ישבנו מספר פעמים והגענו לכמה, ולא רק טיוטה אחת, של הסכמים.

סוהיל אסעד: ויתרנו פעם ראשונה, ויתרנו פעם שנייה, עד שקיבלנו מהמשרד את הטיוטה שנקראת סופית.

סוהיל אסעד: והוזמנו לדבר שם, ולתיקון של מר עיאדאת – ב-3 בספטמבר היתה ישיבה שלנו יחד עם משרד החינוך, אבל גם עם העירייה.

סוהיל אסעד: רחל מתוקי לא יכולה לטעון שהיא לא היתה שותפה בעשייה הזאת.

סוהיל אסעד: היא היתה בישיבה הזאת, היא הצטערה שהיא היתה צריכה לצאת קצת יותר מוקדם מהישיבה הזאת, כך שהיא היתה שותפה.

סוהיל אסעד: הטענה הזאת שכאילו אנחנו, יחד עם משרד החינוך, עשינו את הדברים בלי שותפות של העירייה, היא לא נכונה.

סוהיל אסעד: אם העירייה היתה רוצה לשתף אתנו פעולה – קצת, אחוז אחד מהדיאלוג הזה – כל הדרכים היו פתוחות.

סוהיל אסעד: מכתב אחרון ששלחנו בתור עמותה, בצידוד ובחיזוק של כל האנשים – הרי גם הוקמה מסגרת של תמיכה בחיוואר.

סוהיל אסעד: אני רוצה להודיע כאן שלמעשה, רוב האוכלוסייה הערבית בחיפה מצפה שבית הספר הזה ימשיך.

סוהיל אסעד: אנחנו היום אמנם רק 53 ילדים, זה נכון.

סוהיל אסעד: אבל הרשימה מאד ארוכה.

סוהיל אסעד: כי בחיפה זקוקים לבית הספר הזה.

מיכאל מלכיאור: כמה הייתם לפני כן?

הישאם רוחאנה: היו 115 שצריכים היו להיכנס בשנה הזאת.

סוהיל אסעד: אני מבין את ההורים שנשרו.

סוהיל אסעד: אם יהיה בית ספר ממוסד ויציב, אנחנו נחזיר לא רק את ה-115.

סוהיל אסעד: אבל כאן – וזוהי הבעיה העיקרית – אנחנו נמצאים במצב של חוסר אמון טוטאלי.

סוהיל אסעד: אחרי כל הניסיונות שלנו עם עיריית חיפה להגיע לאיזשהם דברים יחד, קיבלנו מסרים לא כל כך ישירים שלמעשה, "אנחנו רוצים אותם על ארבע".

סוהיל אסעד: זה הדיאלוג.

סוהיל אסעד: אז כאן שמעתי דברים שכל הבעיה העיקרית שנשארה זה הנושא של הבניין.

סוהיל אסעד: אני מצטער.

סוהיל אסעד: זה באמת היה ככה לפני כמה חודשים.

סוהיל אסעד: אבל היום – היה לנו בית ספר עם בניין, עם מבנה, היתה לנו מנהלת, היה לנו צוות, היתה לנו שותפות.

סוהיל אסעד: היתה לנו באמת שותפות, ואני מברך על ההיסטוריה, אבל אני קורא לכל הצדדים להחזיר לנו את התינוק שלנו.

סוהיל אסעד: את החלום הזה שלא הגשמנו ושניסינו במשך חמש שנים להגשים, ומישהו חיבל לנו בכל הרעיון הזה.

סוהיל אסעד: ויש לי חששות שהחלום הזה נופץ בגלל כל מיני מניעים.

סוהיל אסעד: חלקם אישיים, חלקם פוליטיים.

סוהיל אסעד: ואני מדבר עכשיו לא על אנשים נוכחים, סליחה.

סוהיל אסעד: אני, פשוט מאד, מביא לציטוט אחד הדברים שאמרה גברת רחל מתוקי לאחד ההורים שלנו שפגשה אותו בזמן האחרון- ואני לא יודע אם הרעיון הזה הוא כל כך רע, כי אנחנו ניסינו את כל מה שיש לנו בידיים, כדי להגיע לחינוך ממלכתי טוב.

סוהיל אסעד: אחרי כמה שנים של ניסיונות אנחנו רואים את עצמנו בידיים ריקות.

סוהיל אסעד: גברת רחל מתוקי אומרת לאחד ההורים שלנו כאשר פגשה אותו באיזשהו מקום פרטי: תקשיבו, אתם לא רוצים את זה, תלכו על מוכר שאינו רשמי.

סוהיל אסעד: אתה יודע מה?

סוהיל אסעד: אם נציג רשמי של עיריית חיפה בא ואומר את הדברים האלה לאחד ההורים שיכול להעיד על הדברים האלרה, אז אוקי.

סוהיל אסעד: אולי נצטרך, באמת, לעשות את הגירושים.

סוהיל אסעד: אם זה באמת הרצון של כל הצדדים.

סוהיל אסעד: אני תוהה.

מיכאל מלכיאור: אדוני, אני שואל אותך עוד פעם, בגלל שאנחנו רוצים להגיע לפתרון פה, בשביל זה אנחנו יושבים.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר היטב את הנציג של משרד החינוך פה, וכפי שציינת- גם הוא רוצה להגיע לפתרון – האם – אני חוזר לשאלה שלי –

זאב אלקין: אני גם לא הבנתי למה הפתרון הזמני המוצע על ידי משרד החינוך, יותר גרוע מהפתרון של המשרדים שבהם הילדים לומדים כרגע.

מיכאל מלכיאור: תכף.

מיכאל מלכיאור: בוא נשמע את ההורים.

ג'לאל חסן: אני מנכ"ל העמותה.

מיכאל מלכיאור: אז אתה רוצה לענות לי על השאלה?

מיכאל מלכיאור: אבל ממש בקיצור: מה שהיה מקובל עליכם אז האם היום גם מקובל עליכם?

ג'לאל חסן: קודם כל, תיקון קצר: המשרדים האלה שהיינו בהם, עזבנו אותם.

ג'לאל חסן: העמותה פתחה מרכז פדגוגי, מקום ראוי, הילדים נמצאים בו, כל ההורים השקיעו בזה יום ולילה, גם חומרית, גם בשיפוץ, גם בציוד, וכולי.

ג'לאל חסן: אנחנו חושבים שנכון להיום, במרכז הפדגוגי הזה שלנו, הילדים שלנו נמצאים במסגרת מוגנת, ראויה, ואלה לא המשרדים שהיו בהם תנאים מאד קשים במשך חודשיים.

ג'לאל חסן: זה לתיקון.

ג'לאל חסן: זה דבר אחד.

עורסאן עיאדאת: אבל בינתיים הילדים מפסידים שנת לימודים.

ג'לאל חסן: אני לא בטוח מי מפסיד.

ג'לאל חסן: שאלת ההפסד והרווח, צריך לבחון אותה.

מיכאל מלכיאור: אבל ברור לך שבמסגרת החוקית שכולנו קיבלנו על עצמנו במדינת ישראל, זה לא פתרון אידיאלי.

ג'לאל חסן: לא, וזה גם לא פתרון קבוע.

מיכאל מלכיאור: לא, וזה גם דבר לא ראוי.

מיכאל מלכיאור: הילדים, מבחינת מערכת החינוך במדינת ישראל, לא לומדים.

מיכאל מלכיאור: בסדר, זה סידור לילדים במשך התקופה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אבל אני מבקש ממך מאד לענות על השאלה.

ג'לאל חסן: בגלל שעיריית חיפה לא הסכימה לעשות את ההסכם הזה, ומשרד החינוך בלי העירייה לא זז, שילמנו מחיר מאד גבוה.

ג'לאל חסן: 40% מהילדים שלנו חזרו למסגרות הפרטיות.

ג'לאל חסן: נוצר מצב של חוסר אמון מאד גדול, נוצרו משקעים מאד מאד חזקים, התחושה שלנו היא שהעירייה ומשרד החינוך – אבל בעיקר העירייה, פחות משרד החינוך – לא רוצים את השותפות הזאת בשום פנים ואופן.

ג'לאל חסן: מה שמוצע לנו, נכון להיום, אין בו תנאים שיאפשרו יצירת בסיס נכון להתחלה חדשה של החלום שלנו.

ג'לאל חסן: המנהלת שהיתה, לכל הדעות – גם של אנשי מקצוע, גם של ההורים – היתה מוצלחת, היתה עם קרבה מאד גדולה להורים.

ג'לאל חסן: אבל זה שבר, אדוני.

ג'לאל חסן: נוצר שבר.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שזה שבר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באים לפה בשביל לנסות למצוא פתרון.

מיכאל מלכיאור: זה נכון שהסיכום הזה שהגעתם אליו עם משרד החינוך לא היה מקובל על עיריית חיפה, אולי כחלק ממאבק הכוח – נשמע עוד מעט את העירייה.

מיכאל מלכיאור: אבל אני שואל: אנחנו פה כדי לאחות את הקרעים.

מיכאל מלכיאור: אם אתם רוצים ללכת לקרע ושום דבר לא יהיה מקובל – אתם יכולים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה, אתם לא צריכים לשבת פה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים לעזור לכם בזה.

מיכאל מלכיאור: אבל, אני שוב שואל אותך, או אתכם: האם הסיכום שהגעתם אליו לפני חודשיים עם משרד החינוך, אחרי הרבה טיוטות והרבה משא ומתן, אם היום העירייה תשנה את דעתה ותקבל את הסיכום, ויהיה משא ומתן רציני לגבי מציאת מקום חלופי לבית הספר, האם הסיכום הזה של לפני חודשיים יהיה מקובל עליכם על אף כל המשקעים?

ג'לאל חסן: זה יהיה קשה לנו.

ג'לאל חסן: ואני אגיד לך, אדוני היושב ראש – שתי מילים ואני מסיים - אני חושב שלאור התנאים החדשים – ואנחנו מבקשים את הישיבות האלה כבר כמה חודשים – אנחנו מוכנים לשבת ולדון על טיוטה חדשה.

ג'לאל חסן: אבל, על הטיוטה שסיכמנו עליה לפני חודשיים, כאשר היינו במצב שגם בנושא בית הספר ויתרנו לעירייה וגם בנושא המנהלת ויתרנו, וכאשר העירייה לא תומכת בדבר כזה, כנראה שאנחנו זקוקים לדיונים חדשים עם העירייה ועם משרד החינוך.

עורסאן עיאדאת: בעצם, אתה אומר: אני סוגר את חיוואר ומתחיל הכל מחדש.

סוהיל אסעד: אני לא סוגר שום דבר.

הישאם רוחאנה: מי שסוגר את חיוואר זה לא ד"ר סוהיל, זה לא ההורים.

הישאם רוחאנה: זה משרד החינוך והעירייה.

מיכאל מלכיאור: אבל בפועל, אם לא מוכנים לחזור למתווה – אני לא יודע אם העירייה מוכנה – אבל אם אתם לא מוכנים לחזור לזה, ברור שבפועל זה נתק מוחלט, ואז כל אחד ימשיך עם הראש בקיר.

מיכאל מלכיאור: זה למעשה מה שקורה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לשמוע רק את העירייה.

ענבל ריבלין: קודם כל, אני מתנצלת על האיחור.

ענבל ריבלין: לפרוטוקול.

מיכאל מלכיאור: זה נרשם בהחלט, כי כולנו שמנו לב.

מיכאל מלכיאור: כי הגיעו הרבה אנשים מחיפה.

ענבל ריבלין: גם טעיתי במחלף, אם כולם רוצים הסבר.

מיכאל מלכיאור: לא, לא.

מיכאל מלכיאור: כולם רוצים לשמוע הסבר איך אתם רוצים לפתור את הבעיה של בית הספר, לא את הבעיה של המחלף.

ענבל ריבלין: אז קודם כל, אני מתנצלת שוב על האיחור.

ענבל ריבלין: מעבר לזה, אני רוצה להגיד שבאמת השבר הכי גדול שקיים היום זה שעל גבם של תלמידים ובניגוד לחוק ובניגוד לאפשרויות תקינות של מאבק ולאפשרויות חוקיות, ההורים בחרו לעשות שביתה על גבם של תלמידים.

ענבל ריבלין: כמו שקורה בכל המקרים, במקרים ממנים שונים – אם במקרים של הורים שהילדים שלהם נשלחים לעבודה, ואם אלה מקרים של הורים שבוועדת השמה החליטו שהילדים שלהם ילכו לחינוך מיוחד והם לא מעוניינים, ואם זה מקרים שהילדים עצמם לא מעוניינים ללכת לבית ספר, בכל המקרים האלה - - -

הישאם רוחאנה: יש מקרים שראש העיר לא רצה לחתום על טופס הסכם עם משרד החינוך ואז הוצאתם כתבי אישום להורים?

ענבל ריבלין: לא, לא.

ענבל ריבלין: רגע.

ענבל ריבלין: אז בכל המקרים האלה מגישים כתבי אישום, ופה אני חייבת להגיד שזה אחרי הרבה מאד אזהרות והתראות שניתנו לכל ההורים ואחרי ישיבות אינספור שהיו, וזו באמת האלטרנטיבה האחרונה.

ענבל ריבלין: ולכן, אנחנו היום נמצאים במצב של שבר וחוסר אמון - - -

הישאם רוחאנה: - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, יש לה זכות להגיד גם דברים לא נכונים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו אחר כך נתקן אותה.

מיכאל מלכיאור: זו הזכות שלנו.

קריאה: זו החובה.

ענבל ריבלין: ולכן, זו גם החובה של הרשות בעניין הזה, ולא רק של עיריית חיפה, לפעול בהתאם לדין, ולכן הוגשו כתבי אישום שעומדים להיות בדיון בסוף החודש הזה ובתחילת החודש הבא, כיוון שאלה הרבה מאד כתבי אישום.

ענבל ריבלין: בכל התהליך הזה הגיעו אלי גם הרבה מאד הורים שיצאו נגד הנציגות של עמותת חיוואר וגם נגד הדרך התוקפנית שהם מייצגים.

אסמאיל טובי: את מוכנה להתנצל שאת קוראת לי תוקפנית?

מיכאל מלכיאור: סליחה, אני לא חושב שנתתי לך זכות דיבור.

מיכאל מלכיאור: היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה להגיד, יש פה חופש דיבור.

מיכאל מלכיאור: אחר כך אפשר לתקן.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

אמאל טובי: סליחה.

ענבל ריבלין: וכתבו שהם, את הילדים שלהם, כן שמים בבתי ספר אחרים, והם גם יוצאים נגד הדרך של העמותה והנציגות של העמותה לא מייצגת אותם.

ענבל ריבלין: ובאמת – מתוך 53 תלמידים, 15 הורים, הילדים שלהם כבר נמצאים בבית הספר.

ענבל ריבלין: אז קודם כל, בעניין הזה אני מבקשת לחזק את הדברים של נציג משרד החינוך ולהגיד שכדי לחזור לשולחן – אנחנו לא יכולים לחזור לשולחן עם הורים שאנחנו מגישים נגדם כתבי אישום, ובעצם הם מפירי חוק מאד בולטים, ובאופן ברור נגד טובת הילד.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לשאול אותך שאלה?

ענבל ריבלין: כן.

ענבל ריבלין: אחר כך אני אתייחס לדברים שאדוני אמר קודם.

מיכאל מלכיאור: אוקי.

מיכאל מלכיאור: כי אני מרגיש שכל צד פה עלה על הר גבוה או על סולם גבוה.

מיכאל מלכיאור: מאד קשה לרדת, ואני מבין את כל התחושות ואת כל הכעס וכל הדברים שיש ברקע של הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אני גם יכול להבין את ההורים, שמהיום הראשון העירייה לא רצתה את בית הספר הזה, והם נאלצו ללכת לבג"ץ.

מיכאל מלכיאור: אז יש פה דברים ברקע.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא אם הולכים למלחמה כוללת, וזה באמת עלול להרוס, כפי שאמרתי לפני חצי שנה, פרויקט גדול וחשוב במדינת ישראל - - -

ענבל ריבלין: אני מסכימה עם אדוני.

מיכאל מלכיאור: או שכל אחד יורד מהסולם וחוזר לשפיות.

מיכאל מלכיאור: זו השאלה.

מיכאל מלכיאור: היה לפני חודשיים סיכום, אני מבין שהעירייה לא קיבלה אותו בגלל השביתה ובגלל כל מיני סיבות.

מיכאל מלכיאור: אבל, היה סיכום, שעבדו עליו הרבה מאד זמן, בין משרד החינוך ובין עמותת ההורים.

מיכאל מלכיאור: אם עכשיו נתעלם מהעניין של השביתה, האם הסיכום הזה יכול להיות בסיס מקובל על עיריית חיפה, כן או לא?

ענבל ריבלין: אני מבקשת שהסיכום הזה – לא היינו שותפים לו, כן יעבור - - -

מיכאל מלכיאור: אמרו שכן הייתם שותפים לו.

מיכאל מלכיאור: לא הייתם עד סוף הישיבה אבל הייתם שם.

ענבל ריבלין: אדוני.

ענבל ריבלין: באופן פורמלי לא נרשמנו כשותפים.

ענבל ריבלין: רגע, אז אני אומרת:

ענבל ריבלין: הסיכום הזה צריך לעבור בצורה מסודרת, לראש מערכת החינוך שהיתה פה בישיבה הקודמת, היא תעבור עליו, תעיר את ההערות הפדגוגיות שלה, החינוכיות ולאחר מכן אני חושבת שהוא יוכל להיות מתוקן ולהיות מקובל על כולם.

ענבל ריבלין: כי כולם חושבים שכרגע הילדים צריכים לחזור לאל-כרמא, שזה בית ספר שקיים וחלק מהילדים נמצאים שם.

ענבל ריבלין: לחזור אליו באופן זמני.

ענבל ריבלין: בינתיים שום דבר לא הופסק.

ענבל ריבלין: אנחנו ממשיכים לספק באותם מיליונים שסופקו כאן וכולם ראו את התוכנית.

ענבל ריבלין: אני בעצמי הלכתי לביקור, כיוון שכל כך התארך העניין הזה, בבית ספר אל-נור שמשפצים אותו עכשיו.

ענבל ריבלין: התרשמתי משיפוץ בסדר גודל שעוד לא נערך בעיר חיפה.

ענבל ריבלין: שיפוץ יפהפה.

ענבל ריבלין: אני ממש ביקשתי ש - - -

מיכאל מלכיאור: אבל הבעיה היא לא השיפוץ.

ענבל ריבלין: אבל כן, אדוני.

ענבל ריבלין: אני מזמינה את היושב ראש ואת חברי הכנסת שנמצאים כאן לבוא ולראות.

ענבל ריבלין: אני בעיניים שלי ראיתי - - -

מיכאל מלכיאור: אנחנו ראינו פה בפעם שעברה - - -

ענבל ריבלין: ראינו תסריט, אבל לא ראינו תמונות.

מיכאל מלכיאור: ראינו תמונות.

קריאה: גם תמונות.

ענבל ריבלין: מקום יפהפה.

ריאד חדאד: הריאלי של חיפה.

ענבל ריבלין: ממש הריאלי של חיפה.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך: האם הסיכום, בלי תיקונים - - -

ענבל ריבלין: הסיכום לא מתייחס למבנה הקבע בכלל, אדוני.

ג'לאל חסן: הוא כן מתייחס.

ג'לאל חסן: את לא מכירה אותו.

ענבל ריבלין: בוא תראה לי - - -

מיכאל מלכיאור: האם הסיכום הזה, כמו שדווחנו עליו פה בוועדת החינוך, יכול להיות מקובל?

מיכאל מלכיאור: אם את לא מוסמכת לענות, תגידי כך.

מיכאל מלכיאור: אבל, אני לא רואה פתרון אחר, כרגע, חוץ באמת להוציא אותם בכלל ממערכת החינוך הממלכתי.

מיכאל מלכיאור: וזה חבל.

מיכאל מלכיאור: וזה מה שיקרה בסוף.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פשוט נאבד את האפשרות הזאת.

ענבל ריבלין: זה מאד חבל.

מיכאל מלכיאור: לכן אני שואל אותך: יש כאן איזשהו סיכום, שההורים עדיין מתלבטים אם הם מוכנים לקבל היום, אבל הם היו, באדיבותם, מוכנים לקבל לפני חודשיים.

מיכאל מלכיאור: הם מרגישים שזה ויתור גדול.

מיכאל מלכיאור: האם גם אתם מוכנים לעשות ויתור גדול ולקבל את הסיכום הזה?

ענבל ריבלין: אדוני, אני אענה שתי תשובות.

ענבל ריבלין: אחד, שאני לא כל כך מוסמכת לענות לעניין הזה, הסיכום הזה צריך לעבור בחינה שוב.

ענבל ריבלין: אם אדוני רוצה שאנחנו נגיב בעניין הזה אנחנו תוך שבוע נגיב, ודבר נוסף, אני חייבת להגיד שבישיבות אין ספור שהיו, 12 מבנים נדונו.

הישאם רוחאנה: פעם אומרים 15, פעם 12, פעם אומרים 7.

ענבל ריבלין: העירייה מרגישה שכל מה שיוצע לא יתקבל.

ענבל ריבלין: שזה רק בשביל האקט הפוליטי של להתנגד לראש העיר ולהתנגד לעירייה.

אסמאיל טובי: אני לא עושה את זה בשביל להתנגד לראש העיר.

אסמאיל טובי: זה החלום שלי.

ענבל ריבלין: אז לעירייה.

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, חבר הכנסת סוויד.

חנא סוייד: אני חושב שהדבר הכי מפריע הוא שהדיון הזה מתקיים כאן כאשר יש כתבי אישום, יש תביעות נגד ההורים.

חנא סוייד: אני חושב שכל מי שרואה את ההורים האלה כאן יודע שהם לא עבריינים.

חנא סוייד: יש כאן ניסיון מכוון להפליל אנשים שדווקא מוציאים כסף ומשתדלים מאד למצוא מסגרת חינוכית לילדים שלהם, וכאן מוצאים סיבה, שגם אנשים כאלה רוצים להפליל.

חנא סוייד: אני חושב שמי שאחראי על זה, דבר ראשון – כל הדיון הזה לא צריך להתקיים בצל האיום הזה – צריך למשוך את המכתבים האלה, את האזהרות האלה ואת כתבי האישום.

חנא סוייד: זה לא יפה, זה לא משרת את המטרה בשום פנים ואופן, זה רק בשביל להתגרות, וזו גם לא תכלית החוק.

חנא סוייד: תכלית החוק זה להורה שרוצה לקחת את הבן שלו ולהעסיק אותו, שירוויח כמה גרושים.

חנא סוייד: אבל לא שיוציא מהכסף שלו על מנת למצוא לו מסגרת חינוכית מתאימה.

חנא סוייד: לכן זה ממש "אאוט אוף ריינג'", מה שנקרא.

חנא סוייד: ממש בכיוון הלא נכון.

חנא סוייד: אני רוצה להגיב למגמה ששרת החינוך מנסה להנהיג, בעניין של בתי ספר דמוקרטיים, בתי ספר של חינוך מוכר שאינו רשמי.

חנא סוייד: כנראה שהעניין הזה לא חלחל טוב לדרגים הנמוכים ביותר.

חנא סוייד: אני שמעתי את אנשי משרד החינוך.

חנא סוייד: בתחילת הדרך היתה להם גישה קונסטרוקטיבית והיו גם בשיתוף פעולה עם ההורים.

חנא סוייד: לצערי הרב, אני חייב לציין כאן, שעמדת העירייה מחבלת בכל המאמצים למצוא פתרון סביר לעניין הזה.

חנא סוייד: לכן אני חושב שבהחלט יש בסיס לכך שטיוטת ההסכם שהיה קודם, תהווה עכשיו כרטיס כניסה, שאנשים ידברו לאחר משיכת המכתבים, ושהמשא ומתן יתקיים באווירה נורמלית, לא תחת איום.

חנא סוייד: וששני הצדדים ינסו למצוא פתרון מכובד ומעשי לעניין הזה.

חנא סוייד: לא יתכן שזה ימשך במצב הזה.

חנא סוייד: אני חושב שהעירייה היא אחראית ליצירת המצב הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה, חבר הכנסת סוויד.

מיכאל מלכיאור: אני אומר שוב: יש לנו עוד שלושה בתי ספר לטפל בהם, יש לנו לנושא הזה עוד שמונה דקות.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מכל חבר כנסת וכל דובר אחר להגיב ממש בקיצור.

דב חנין: תודה רבה, אדוני היושב ראש, אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרתם, חברי חבר הכנסת זחאלקה, חברי חבר הכנסת סוויד, בעניין בית הספר.

דב חנין: אני רוצה להתמקד בהצעה מעשית.

דב חנין: חבר הכנסת סוויד אמר כאן ובצדק רב, שהמפתח שנעול, שתוקע את הבעיה, זו העירייה.

דב חנין: אני חושב, אדוני היושב ראש, שלאחר שהתקבלה פה החלטה מאד מאד ברורה בדיון הקודם, וההחלטה הזאת, למרבית הצער, לא זכתה לביטוי בחיי המעשה - - -

מיכאל מלכיאור: היא היתה בסיס לסיכום בין ההורים לבין המשרד.

דב חנין: נכון.

דב חנין: היא היתה בסיס לסיכום שנתקע שוב בשלב של העירייה.

דב חנין: אני חושב, אדוני היושב ראש, שאנחנו צריכים ליזום פגישה עם ראש העיר ולהביא בפניו את עמדתה של הוועדה הזאת כפי שבאה לידי ביטוי בכמה דיונים – גם בדיון הזה, גם בדיון הקודם – אי אפשר להמשיך עם המשך המלחמה על גבם של הילדים.

דב חנין: בית הספר הזה הוא מפעל ראוי, מפעל נפלא, מפעל למופת, משרד החינוך מעוניין בו וצריך להיות מעוניין בו.

דב חנין: צריך לעשות את הכל על מנת שהמפעל הזה יחיה, ויחיה טוב.

דב חנין: אסור להשלים עם מצב שבו מפעל כזה נחנק.

דב חנין: צריך, את המסר הזה, להעביר בצורה ברורה ביותר לראש העיר.

דב חנין: אני מציע, אדוני היושב ראש, שנקבע פגישה עם ראש העיר.

דב חנין: במידת הצורך, אפילו נגיע אליו אם אין דרך אחרת, וננסה לפרוץ את המקום הזה שבו העסק הזה תקוע.

דב חנין: אם לא נביא לשינוי בעמדת העירייה, אני בצער רב אומר:

דב חנין: נגיע עוד חודש לדיון נוסף מבלי שהבעיה הזאת תיפתר.

חיים אמסלם: משפט אחד, אני לא אחזור על כל הדברים.

חיים אמסלם: הטענות של ההורים נשמעו כאן, נציגת העירייה באה ואמרה שבעצם הוצע להם והם לא רוצים – הייתי רוצה לומר משפט אחד, ברוח מה שכתוב: "מי כחכם יודע פשר".

חיים אמסלם: מאחורי הפרגוד שמעתי שפה יש איזשהו משחק של פרסטיז'ה ושל הורדת ידיים, אנחנו לא ניכנע להם, אנחנו כן ניכנע להם – אולי אפשר, ברוח ההצעה של חבר הכנסת חנין, למנות חבר כנסת או שניים שירדו לשטח, ינסו לפשר ולמצוא נוסחת פשרה.

חיים אמסלם: אני חושב שהעירייה לא מתנגדת לבית הספר כבית ספר.

חיים אמסלם: אני חושב שעל פי רוב העירייה כן רוצה לעזור, אלא שפה יש נקודה – לפשר.

ענבל ריבלין: אני מצטרפת.

זאב אלקין: שתי נקודות.

זאב אלקין: אל"ף, אני חושב שלפני כל ניסיון למצוא פשרה, העירייה חייבת למשוך את הצווים חזרה.

זאב אלקין: זה נראה לי עניין שערורייתי שאין כמוהו.

זאב אלקין: מי כמוך יודע עד כמה יש תלמידים נושרים היום בבתי ספר.

ענבל ריבלין: מי ייקח אחריות אם ייקרה להם משהו?

זאב אלקין: ומי לוקח אחריות על כל אותם תלמידים שנושרים?

ענבל ריבלין: נגד כולם מוגשים כתבי אישום.

ענבל ריבלין: הרבה מאד.

זאב אלקין: אני מוכן לבדוק את זה.

מיכאל מלכיאור: אם הייתם מגישים לכל מי שנושר בארץ – נו, באמת.

ענבל ריבלין: לא עם מי שנושר.

ענבל ריבלין: מי שלא מגיע לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: ומה עם מי שנושר?

ענבל ריבלין: מה זה מי שנושר?

ענבל ריבלין: בכיתה י"א?

ענבל ריבלין: חוק חינוך חובה הוא - - -

מיכאל מלכיאור: לא בכיתה י"א.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים את החוק פה.

מיכאל מלכיאור: בכיתה י'.

מיכאל מלכיאור: בכיתה ט'.

ענבל ריבלין: עד סוף כיתה י', כל מי שמגיע אלי דרך קב"ס – קצינת ביקור סדיר – מוגש נגדו כתב אישום.

ענבל ריבלין: אני אומרת את זה לפרוטוקול, ואתם יכולים לבוא ולבדוק את זה.

מיכאל מלכיאור: אוקי.

מיכאל מלכיאור: אז בכל בתי המשפט היו עוסקים רק בזה אם זה היה המצב.

מיכאל מלכיאור: כן.

זאב אלקין: אז אני חושב שבלי ההסרה, כל ניסיון למצוא פשרה הוא לא רלוונטי.

זאב אלקין: תחת איום הצווים זה לא רציני.

זאב אלקין: הנקודה השנייה: אני תומך בשתי העמדות שהיו כאן, שבלי לצאת לשטח ומבלי לערב את ראש העיר, שום דבר לא ילך.

זאב אלקין: זו יכולה להיות הוועדה, זו יכולה להיות נציגות.

זאב אלקין: עד שהוא לא יישב סביב השולחן, שום דבר לא יקרה.

מיכאל מלכיאור: בסדר גמור.

מיכאל מלכיאור: משפט אחד, הנציג של שתי"ל.

שמואל דוד: יש פה כרוניקה של מוות ידוע מראש.

שמואל דוד: גישת העירייה היא גישה שבאה להפיל את בית הספר.

שמואל דוד: המשחק הזה של העירייה הוא משחק מלוכלך – כך, להגיד את זה בשפה קשה – לא יכול להיות שהעירייה תתייחס ככה לבית ספר.

שמואל דוד: אבל, המשחק של העירייה הוא כלום לעומת מה שעושה משרד החינוך, ששלושה חודשים מאפשר לזה ליפול.

שמואל דוד: זאת האסטרטגיה של משרד החינוך.

שמואל דוד: קובעים פגישה ומבטלים, יוצרים הסדר ומבטלים.

שמואל דוד: אתה היית מצפה ממשרד החינוך, שרואה קבוצה של הורים ערבים, שגם מגלים מעורבות שמתאימה מאד לוועדת ויינשטיין, גם מובילים מסר אידיאולוגי כזה: דמוקרטי, הומניסטי וממלכתי – בתוך המסגרת.

שמואל דוד: ממלכתי – שמשרד החינוך, ובוודאי משרד החינוך בהרכבו הנוכחי, יצהל וישמח וילך עם זה.

שמואל דוד: ומשרד החינוך הזה מתעלם, מזה שלושה חודשים.

מיכאל מלכיאור: אמרת משפט ואמרת בו הרבה דברים.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שלא קפצו פה כולם כששמעו.

עורסאן עיאדאת: לא.

עורסאן עיאדאת: זה רק בגלל שלא קיבלתי זכות דיבור.

עורסאן עיאדאת: תראה, זה פשוט לא הוגן להגיד שמשרד החינוך פועל כפי שאתה מתאר אותו.

עורסאן עיאדאת: אני חושב שזה לא הוגן, גם לא נכון.

עורסאן עיאדאת: לא.

עורסאן עיאדאת: זה רק בגלל שלא קיבלתי זכות דיבור.

ענבל ריבלין: גם אני לא.

עורסאן עיאדאת: תראה, זה פשוט לא הוגן להגיד שמשרד החינוך פועל כפי שאתה מתאר אותו.

ענבל ריבלין: גם לא העירייה.

חנא סוייד: בעיקר לא העירייה.

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: טוב שמחית על זה.

מיכאל מלכיאור: אז ממש שנייה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה ללכת לסיכום, אני חושב שהסיכום כבר צריך להיות ברור.

מיכאל מלכיאור: כן.

ריאד חדאד: שמי ריאד חדאד.

ריאד חדאד: אני אבא של ילדה בבית הספר.

ריאד חדאד: אני חושב שלשלוח לנו את הצווים, להורים אקדמאיים - - -

מיכאל מלכיאור: הורים אקדמאיים אין להם זכויות אחרות.

ריאד חדאד: לא, אבל אנחנו מלמדים את הילדים שלנו.

ריאד חדאד: עם כל הדברים מסביב נוצר מצב – זה הרושם של ההורים – שהעירייה, בעיקר העירייה, מנסה להרוס את בית הספר.

אסמאיל טובי: אני רוצה לדבר מהלב בתור אמא שהרסו לה חלום.

אסמאיל טובי: היה לי ילד מאד מאושר בבית הספר, אני רשמתי את השנייה ולצערי היא לא זכתה לראות את מה שהילד שלי חווה שנתיים.

אסמאיל טובי: אם גברת רחל מתוקי היתה מבקרת פעם אחת בבית הספר והיתה יודעת מהו, אם משרד החינוך היה בכלל יודע כמה המנהלת והמורות היו מכירים את הילדים, כמה אהבה הם נתנו להם - - -

עורסאן עיאדאת: איך את יודעת שמשרד החינוך לא יודע?

אסמאיל טובי: כי אתה לא מכיר את צורת ההערכה האלטרנטיבית.

אסמאיל טובי: עכשיו בדקתי את זה.

עורסאן עיאדאת: מה בדקת?

אסמאיל טובי: אתה לא מכיר את צורת ההערכה האלטרנטיבית.

אסמאיל טובי: זה היה ברור.

עורסאן עיאדאת: - - -

הישאם רוחאנה: היא מדברת מתוך כאב ואתה – מה אתה קופץ, בחייך?

מיכאל מלכיאור: את בזכות דיבור ואף אחד אחר לא.

אסמאיל טובי: אוקי.

אסמאיל טובי: אני פשוט רוצה להעביר מסר ברור, שהיה לי חלום גדול והעירייה הרסה אותו.

אסמאיל טובי: זאת הנקודה.

אסמאיל טובי: היה לי משהו מאד מאד יפה, מאד מאד מצליח.

אסמאיל טובי: אין מילים לבטא את זה.

מיכאל מלכיאור: הבנו את זה, ואנחנו פה בשביל להחזיר את החלום.

חנא סוייד: ובשביל להרוס אותו הם הוציאו צווים.

חאלד עבד אלרחמן: אני מהסתדרות המורים.

חאלד עבד אלרחמן: אנחנו בהסתדרות המורים מעוניינים שבית הספר ימשיך, ונגד סגירתו.

חאלד עבד אלרחמן: כי עם הדיבורים התהליך עומד, ובית הספר יקרוס וייסגר.

חאלד עבד אלרחמן: אנחנו מתנגדים התנגדות רשמית לזה כי זה בית ספר ייחודי שפועל במגזר הערבי.

חאלד עבד אלרחמן: אבל באותו זמן, אני בקשר עם ההורים להפסיק את השביתה, להחזיר את התלמידים לבית הספר, לחזור לדרך המלך ולהיכנס למשא ומתן אינטנסיבי עם העירייה, בהשתתפות של חברי כנסת או כל מיני גופים.

אסמאיל טובי: - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לנסות להגיע לסיכום, אם זה יכול להיות מקובל על כולנו, אז אני אשמח מאד.

ג'מאל זחאלקה: רק הערה קצרה, במשפט אחד.

ג'מאל זחאלקה: בעניין המהות, גם ההורים – היו לי שיחות ארוכות עם ההורים – וגם אני מתרשם שיש רצון של משרד החינוך - - -

מיכאל מלכיאור: נכון.

ג'מאל זחאלקה: בואו נלך לעניין של המהות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים בית ספר דמוקרטי שלא יהרגו אותו בשיטות טכניות.

ג'מאל זחאלקה: וזה אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: אם העירייה ומשרד החינוך יבואו לקראת ההורים במסגרת רשמי מוכר, מה טוב.

ג'מאל זחאלקה: אם לא, הם ייאלצו – בלית ברירה, דרך אגב – ללכת למוכר לא רשמי.

ג'מאל זחאלקה: וזה חבל.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לא זה ולא זה.

מיכאל מלכיאור: וזה בניגוד מוחלט למדיניותו של משרד החינוך, אם זה מה שיקרה בסופו של דבר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם פה ככה: קודם כל, אנחנו רואים בחיוב רב מאד, בחשיבות גדולה ועליונה שכולם ביטאו פה את הקיום של בית הספר, את החזון של בית הספר, ואנחנו רוצים לחזק את כל הגורמים שרוצים את טובת בית הספר, קודם כלץ.

מיכאל מלכיאור: יש לנו דעה חד משמעית פה בוועדה שאנחנו רוצים שבית הספר הזה יתקיים ויפרח עם כל העקרונות שעומדים מאחוריו.

מיכאל מלכיאור: זה דבר ראשון.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, אנחנו רוצים לעשות כל מאמץ להשאיר את בית הספר במסגרת המוכר והרשמי, כבית ספר ממלכתי במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: דבר שלישי, אנחנו חושבים שכדי להתקדם ולהגיע לפתרון, העירייה חייבת להסיר את כתבי האישום שהגישה, שרק העכירו עוד יותר את האווירה ולא אפשרו להגיע לפשרה.

מיכאל מלכיאור: דבר רביעי, אנחנו חושבים שעל בסיס ההחלטות הקודמות של ועדת החינוך, והסיכום שכרגע לא מקובל על אף אחד שהגיעו אליו בטיוטה משרד החינוך עם ההורים, אפשר להביא את הילדים חזרה ללימודים, לקבל את הסיכום הזה ולהתחיל משא ומתן אינטנסיבי כדי למצוא מבנה קבע ראוי, לא מזוהם ועונה על כל הקריטריונים שהיינו רוצים לראות במקום שאנחנו רוצים לשלוח אליו את ילדינו, בחיפה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים להציע ועדה מתוך ועדת החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה, ברשותכם, להציע את חבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת הרב אמסלם, ואני אעקוב אחרי זה, וכמובן כל שאר חברי ועדת החינוך המעוניינים והעניין יקום.

מיכאל מלכיאור: ייסעו לחיפה, ייפגשו עם ראש העיר, ישבו עם הצדדים ויגבשו הצעת פשרה על בסיס ההחלטות והדברים שנאמרו פה בישיבה על ידי כל הצדדים.

ג'מאל זחאלקה: ובישיבה הקודמת.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: על בסיס ההחלטות של הישיבה הקודמת ובשותפות עם משרד החינוך והעירייה, שאני מאד מקווה שתשתף פעולה ותראה רצון טוב.

מיכאל מלכיאור: אני גם מבין למה נפגעו צדדים ונאמרו דברים קשים ואולי גם דברים לא ראויים.

מיכאל מלכיאור: אבל לטובת הילדים אנחנו רוצים להתקדם.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שזה יהיה הסיכום – אם זה מקובל על כל חברי הכנסת, קודם כל.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שזה יהיה גם מקובל על כל שאר הצדדים מסביב לשולחן.

ג'מאל זחאלקה: יש רק תוספת קטנה.

ג'מאל זחאלקה: שיושב ראש הוועדה יעזור לוועדה.

ג'מאל זחאלקה: יתגבר אותה.

מיכאל מלכיאור: אני אשים את כל כובד המשקל – ויש פה עדיין כמה קילוגרמים שאני מנסה להוריד – מאחורי הוועדה שהקמנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים, אבל, שתעבדו מהר.

מיכאל מלכיאור: כי אין זמן.

מיכאל מלכיאור: עוד יותר ילדים יעזבו, ויהיה קשה להחזיר עטרה ליושנה.

מיכאל מלכיאור: ואת החלום של ההורים שאנחנו רוצים שיתקיים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע - כמה זמן אתם רוצים עד שתדווחו חזרה לוועדה?

ג'מאל זחאלקה: שבועיים זה בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אפילו שבוע.

מיכאל מלכיאור: ניתן לכם שבועיים.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שיהיו פה כמה סידורים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר סיכום ביניים בשבוע הזה וסיכום סופי בעוד שבועיים.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שזה מקובל גם על ההורים.

הישאם רוחאנה: אני רק רציתי להגיד שצעדים משפטיים לא יעזרו כאן.

מיכאל מלכיאור: זה אחד מהסעיפים.

קריאות: - - כתבי אישום.

הישאם רוחאנה: לא רק כתבי אישום.

הישאם רוחאנה: זה צווי סגירה למרכז הפדגוגי שאנחנו הולכים לעשות.

מיכאל מלכיאור: אדוני, זה ברור.

מיכאל מלכיאור: אבל אם יקרה מה שאנחנו מקווים, אז תוך שבועיים הגענו לפתרון של העניין.

מיכאל מלכיאור: לא על ידי משפטים ולא על ידי תביעה, אלא על ידי הידברות, כי זו הדרך שלנו, ואני חושב שזו גם אמירה של בית הספר ובסופו של דבר זה גם מה שמשרד החינוך ומה שהעירייה ירצו.

ענבל ריבלין: הבעיה היא שזה נמצא עכשיו בבית משפט.

ג'מאל זחאלקה: האם מקובל על העירייה לבטל?

מיכאל מלכיאור: היא לא תגיד את זה פה, כרגע.

מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי מה החלטנו ואני בטוח שהעירייה תיקח את הדברים בחשבון בצעדיה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו, חד משמעית, כל חברי הכנסת, לא חושבים שזו הדרך לפתור את הבעיה שנוצרה.

מיכאל מלכיאור: כתבי האישום רק מקשים.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שתוך שבועיים נגיע לפתרון.

מיכאל מלכיאור: ודאי וודאי שכתבי האישום הללו רק מעכירים את האווירה ואי אפשר כך להתקדם.

מיכאל מלכיאור: את לא חייבת, אבל אם את רוצה עכשיו להגיב – זה מקובל על כל חברי הכנסת?

מיכאל מלכיאור: – תדעי לך, יש פה חברי כנסת מכל הכיוונים.

מיכאל מלכיאור: ימין, שמאל, מרכז.

מיכאל מלכיאור: אלו שמצביעים בשביל ראש העיר ואלו שלא מצביעים בשביל ראש העיר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פה חברים של ראש העיר וכחברים של ראש העיר אנחנו חושבים שטוב להיכנס להידברות על בסיס ההחלטות הללו.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכם.

מיכאל מלכיאור: כל חברי הכנסת – אנחנו ממשיכים לבתי הספר הבאים.