ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 76, 2006-11-08 09:00

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אני מברך על הישיבה היום, היא חשובה ביותר.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הזאת לא תהיה האחרונה בנושא זה.

מיכאל מלכיאור: אנו מתכוונים בועדת החינוך לקחת את הנושא הזה, שלדעתי, הוזנח מאוד על-ידי כל הגורמים, לקחת אותו ללבנו, לפתח את הנושא ולא להרפות עד שבצורה יסודית נשנה את מעמד המנהל בחינוך במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: זאת מטרתנו.

מיכאל מלכיאור: מתוך ראייתי, במשבר העמוק שנמצא בו החינוך המפתח לצאת מהמשבר הזה הוא להעצים בכל דרך שניתן את המעמד של המנהל.

מיכאל מלכיאור: מעמד זה לא רק עניין של שכר, ודאי יש גם מרכיב שכר בזה, אך זה קודם כל להפוך את המנהל לדמות החינוכית המרכזית של כלל מערכת החינוך לדוגמה האישית, לאחריות שמוטלת על המנהל, ליחידה של בית הספר והקהילה והיחס למורים, לתלמידים, להורים וגם להעצים – זה היה הרבה בוועדת דברת – את הכוח הארגוני והניהולי של המנהל, אך קודם כל כדמות החינוכית, הדוגמה החינוכית מכל בחינה.

מיכאל מלכיאור: זאת המגמה שלנו.

מיכאל מלכיאור: יש פה ארגון חדש, שמחתי עליו, ארגון של מנהלים שנקרא "אומץ חינוכי", שדחקו בנו להתחיל את הדיון הזה היום.

מיכאל מלכיאור: יחד עם כל הגורמים האחרים אנו נשמע ונלמד ונעשה את הדרוש כדי להביא לשינוי הזה בחינוך, וזאת אחת המטרות המרכזיות שלי בדיונים הללו על מעמד המנהל.

מיכאל מלכיאור: הארגון "אומץ חינוכי" בראשות אברהם פרנק, אני מציע שתתחילו, קודם כל תנו לנו הסבר קצר עליכם ואז נשמע את שאר הדברים שבפיכם.

אברהם פרנק: סיכמנו שאריה יפתח.

אריה גייגר: אני מנהל בית ספר בירושלים, "רעות".

אריה גייגר: אני מבקש לפתוח בנימה אישית, ולשתף אתכם בכך שיחד עם החגיגה הפנימית, שסוף-סוף יש דיון רציני על מעמד המנהל בכנסת, וצפוף פה, ואנו מתרגשים מאוד מקיום הדיון, יחד עם השמחה הזאת אני רוצה לשתף את הנוכחים, ש"אומץ חינוכי" היא יוזמה שהתחילה לפני כשנתיים.

אריה גייגר: כשהתחלנו את היוזמה הזאת, חליתי בסרטן המעי הגס וליוויתי גם דברים אחרים שהתרחשו בבית הזה.

אריה גייגר: בשנתיים האלה אני גם משתדל להיאבק ככל יכולתי במחלה, וכמה ימים לפני הדיון הזה התבשרתי שזה חזר בפעם הרביעית, והמצב לא מזהיר.

אריה גייגר: אני אומר את זה בעיקר מתוך היכרות עם כמה מהנוכחים פה, שהחלום שלנו היום הוא לדיון רציני וענייני, לא דיון של כוח ומעמד ולא דיון של אגו והתנגחות.

אריה גייגר: אנו רוצים פעם אחת להשמיע, למה אנו חושבים שהנושא הזה חשוב, מה הצעותינו, מה הכיוונים, ואני אומר את זה ברמה האישית; יכול להיות שאת סוף התהליך של היוזמה הזאת שניסינו לקדם, יש סיכוי שאת סופו לא אראה, אך אני רוצה לצאת מהוועדה היום בידיעה שניסינו לעשות צעד קדימה.

אריה גייגר: תפקידי בדיון היום הוא להסביר, למה אנו כאן.

אריה גייגר: חבריי ייכנסו לפרטים בנוגע להצעות קונקרטיות וכיוונים למחשבה.

אריה גייגר: ברשות החברים וכבוד הרב אני מבקש להזכיר שבפרשה שלנו, פרשת וירא, יש סיפור ששוב אברהם מוציא את שרה למנהל מלך אחר, במקרה זה אבימלך, והקדוש ברוך הוא בא לאבימלך בחלום ומזהיר אותו על מעשיו.

אריה גייגר: אבימלך משיב לו: כן, אדוני, הגוי גם צדיק תהרוג.

אריה גייגר: בא הרד"ק ומסביר: אם תהרגני, כאילו תהרוג עמי, כי אני מלך, מנהיג אותם במשפט, ואם איני, כאילו הם מתים.

אריה גייגר: כך, חבריי, אנו באים אליכם, חברי "אומץ ארגוני", ארגון עצמאי של מנהלים.

אריה גייגר: אנו אומרים ומפצירים שאם המערכת כביכול תמשיך להפנות אלינו עורף, אם זאת תחושתנו, אז מפנים עורף גם לעם שלנו, גם לתלמידים וגם להורים.

אריה גייגר: אם ימשיכו לפגוע, לא פוגעים בנו מתוך אגו, אלא פוגעים בכל העדר, כי אם אין אנו קיימים כמנהלים, אז כל ילדי ישראל הפקר.

אריה גייגר: לכן באנו לא למען כבוד, אין דבר שאני יותר אוהב מתפקידי כמנהל, ואין דבר שאני יותר אוהב מילדיי, תלמידיי, ולא באנו להיאבק על כבוד של מנהלים למען כבודנו.

אריה גייגר: באנו לומר שמעמד המנהל, כפי שייצגו אותו, זו התקווה לשינוי רדיקלי במערכת.

אריה גייגר: אם ימשיכו לגבש ולהתוות תוכניות לימוד ויוזמות בלי שהמנהלים יהיו חלק מרכזי בעיצוב הדברים, המערכת לא תתקדם, אך גם ההפך נכון.

אריה גייגר: אם ישלבו אותנו בשלב ההכנה, ביוזמה כראוי, המערכת יכולה לעבור מהפך.

אריה גייגר: לא באנו לדבר על תוספת שעות או על מיליונים או על כספים גדולים, אלא על כך שלו מנהלים היו מקבלים את התמיכה שהם צריכים לקבל, המערכת היתה יכולה להתפתח בפרק זמן מאוד קצר.

אריה גייגר: זאת הדרך לשינוי.

אריה גייגר: אני בא בשם כולנו לאתגר אתכם.

אריה גייגר: אם תשמעו את ההצעות שלנו, גם אם לא הכל מקובל, יש למצוא דרך לשלב את זה עם הצרכים של הארגונים המקצועיים, של ארגוני המורים ושל ארגונים נוספים.

אריה גייגר: אם ישקלו טוב את מה שיש לנו להציע, יש אפשרות בפרק זמן קצר ביותר לגרום למהפך במערכת.

אריה גייגר: זה כיוון שטרם ניסו אותו.

אריה גייגר: המנהל עדיין לא זכה באופן מעשי למעמד שמאפשר לו לגרום לשינוי מהפכני.

אריה גייגר: בשם כל חבריי ועמיתיי אני מודה לכם מאוד על ההזדמנות להביא את הנושא הזה לכנסת ישראל, ואני מקווה שנצליח בדרכנו.

אריה גייגר: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לאחל רפואה שלמה, ולומר שזו אכן כוונתנו בדיון זה.

אברהם פרנק: יש כאן קצת עותקים של מסמכים שהבאנו.

אברהם פרנק: המסמך המרכזי שבגללו ביקשנו דיון זה הוא מסמך שגיבשנו בנושא מעמד המנהל.

אברהם פרנק: קראתי לפני עשרה ימים ראיון עם השרה, ושם השרה נשאלת על הטמעת תהליכים במערכת החינוך, והיא משיבה: "אין שאלה קשה משאלת ההטמעה במערכת החינוך", והיא אומרת: "מורים ומנהל הם אנשים אוטונומיים מאוד.

אברהם פרנק: כשהדלת נסגרת, המורה לבד בכיתה, ואת לא תשכנעי אותו לעשות את מה שהוא לא רוצה לעשות".

אברהם פרנק: זה אינו מדויק.

אברהם פרנק: בין השרה לבין במורה שנמצאת מאחורי דלת הכיתה נמצא המנהל, והוא די יודע מה מתרחש בכיתה, כי לאחר השיעור יש רבים שמדווחים, מה קורה שם.

אברהם פרנק: תהליכי ההטמעה במערכת החינוך עוברים דרך מנהל בית הספר.

אברהם פרנק: יש סיפור שנקרא לב"ם, פרויקט של השלמת תלמידים שחסרה להם בחינת בגרות אחת כדי להשלים ולהעלות את שיעור הזכאים.

אברהם פרנק: יפה פס, מנהלת האגף לחינוך על-יסודי הבינה מראש שכל התהליך הזה, יש לו רק ערוץ אחד וסיכוי אחד – אם זה עובר דרך המנהלים.

אברהם פרנק: יחד עם זאת, המנהל, צריך לומר ביושר, אינו זוכה לתשומת לב.

אברהם פרנק: אנו, ארגון "אומץ חינוכי", שקם לפני שנה ושמונה חודשים, אינו אהוב על ארגוני המורים.

אברהם פרנק: יותר מזה, במשפט שנעשה לנו בהסתדרות המורים לשלושה מחברי הארגון שלנו, הוצאנו משורות הסתדרות המורים.

אברהם פרנק: זה דבר שאין לו תקדים כמעט.

יהודית גידלי: באיזו עילה?

אילן בהירי: אי-אפשר להיות חבר בגוף אחד ולהקים גוף שני.

אברהם פרנק: הצגתי את זה לא כדי להתנגח, אלא כדי לומר שגם במשרד הנוכחי, לפי הערכתי, על רקע ארגוני המורים ולחצם על השרה, אין תשומת לב למנהל, בקדנציה הנוכחית.

אברהם פרנק: יש התעלמות מפורשת ומופגנת מארגון "אומץ חינוכי".

אברהם פרנק: לגבי המסמך שגיבשנו על מעמד המנהל; המנהל של היום הוא לא זה של לפני 20 ו-30 שנה, זה מנהל שתפקידו נעשה רחב הרבה יותר.

אברהם פרנק: למנהל יש תפקידים רחבים מאוד בתוך בית הספר וכלפי חוץ.

אברהם פרנק: הסיפור של המנהל כאיש שמקושר אל הרשות ואל המשרד ואל התקשורת ואל גורמים נוספים, הדברים האלה לא היו בעבר.

אברהם פרנק: תפקיד המנהל כלפי פנים בעידן תחרותי זה להיות יזם, גורם שמוביל את המערכת כל הזמן קדימה.

אברהם פרנק: המסמך הזה חשוב, כי מסמך על מעמד המנהל לא הופיע בעשורים האחרונים במערכת החינוך, ובטח לא משהו מעודכן, שמקיף את התפקיד המורכב הזה, אולי אחד התפקידים הניהוליים המורכבים ביותר שקיימים מכל צדדיו.

אברהם פרנק: העניין הזה אינו יכול להישאר עוד ללא ביטוי ציבורי למעמד.

אברהם פרנק: המנהלים הם הגורמים החשובים ביותר בתוך בית הספר, לפי דעתי, הם הרובד החשוב ביותר במערכת החינוך, אין להם שום ייצוג ציבורי.

אברהם פרנק: יש התאגדות מנהלים שכפופה לארגון המורים העל-יסודי, יש תאי מנהלים בהסתדרות המורים, והם לא באים לידי ביטוי.

אברהם פרנק: סביב ועדת דוברים שמעתם מנהלים?

אברהם פרנק: לא, היו רק ארגוני המורים.

אברהם פרנק: היה כנס אחד ביד אליהו, שבו ארגוני המורים הציגו את הכוח שלהם נגד ועדת דברת, שם השתתף גם אריה לוקר, שהוא מהתאגדות המנהלים, ולמנהלים אין קול עצמאי.

אברהם פרנק: העניין הזה מוכרח להשתנות.

אברהם פרנק: עוד יש לשים על המנהלים קוד אתי.

אברהם פרנק: למנהלי מוסדות החינוך בישראל אין קוד אתי.

אברהם פרנק: גיבשנו קוד אתי שמופיע במסמך, ואנו חושבים שהוא מוכרח להנחות את המנהלים.

אברהם פרנק: זה לא משהו מדיד לגמרי, אך קודים אתיים צריכים להיות במערכת החינוך גם למורים וגם למנהלים.

אברהם פרנק: בתקופה שאנו קיימים עשינו דברים שהמנהלים בארגוני המורים לא עושים.

אברהם פרנק: למשל, יוסי וסרמן שלח מכתב למורים, שהם אינם חייבים לבוא לימי היערכות בבתי הספר.

אברהם פרנק: אתם יכולים להעלות על דעתם שיתקיימו ימי היערכות, ומורים לא יגיעו אליהם לקראת פתיחת שנת לימודים?

אברהם פרנק: יש פה איזו הערכה אולי של מזכ"ל הסתדרות המורים, שהמורים לא כל-כך חשובים בתוך בית הספר.

אברהם פרנק: אם הם יכולים לבוא ב-1 בספטמבר ולהתחיל את עבודתם בלי הכנה.

אברהם פרנק: הגבנו על זה, ובעקבות התגובה קיבלנו הרבה הדים חיוביים, וזה נתן למנהלים תחושה שיש מישהו שמבטא את עמדתם.

מיכאל מלכיאור: כמה מנהלים שותפים לארגון?

אברהם פרנק: מנהלים שהעבירו אלינו טופסי הזדהות ותמיכה יש 500, מתוך 3,500.

איציק תומר: אנו העברנו מסמך, חלקו מופיע פה במסמך שהופק על-ידי הממ"מ.

איציק תומר: אני בהחלט שותף למה שאמרו פה נציגי המנהלים.

איציק תומר: בעיני משרד החינוך, המנהל זאת החולייה החשובה ביותר במערכת החינוך, אין חולק על כך.

איציק תומר: לא אתייחס לנושא הייצוג.

איציק תומר: משרד החינוך עושה היום מאמץ רב במספר מישורים כדי לשדרג את מעמד המנהל בתוך מערכת החינוך ובעיני הציבור כולו.

איציק תומר: אני מקווה שבתוך מספר חודשים, אני מקווה שזה יהיה בינואר-פברואר, נפתח את שערי המכון הישראלי למנהיגות בית ספרית, ובכך אנו רוצים להטמיע מודל שמקובל במדינות המערב, שמבחינתנו, יהיה הגוף הביצועי הראשי במערכת החינוך, שיהווה ביטוי לכל מנהלי בתי הספר במערכת החינוך, הוא יהווה מרכז מומחיות לניהול בתי ספר ובית למנהלים.

איציק תומר: זה מיזם משותף למשרד החינוך ולקרן רוטשילד, מושקע במיזם הזה תקציב גדול כדי להצדיק את הביטוי שאנו רוצים לשוות למעמד המנהל והחשיבות שאנו רואים במנהלי בתי הספר.

איציק תומר: בערוץ אחר, החלטנו כמדיניות שבעתיד כל מנהל בית ספר חייב להיות בעל תואר שני.

איציק תומר: היום זה מקובל לגבי מנהלי בתי הספר העל-יסודיים.

איציק תומר: אנו מדברים על תואר שני למנהיגות בית ספרית.

איציק תומר: אנו בתיאום עם המועצה להשכלה גבוהה מסיימים כיום תשתית לתואר שני, ואני מקווה שבשנת הלימודים תשס"ח כבר נוכל להפעיל פילוט בחלק ממוסדות ההשלכה הגבוהה.

איציק תומר: יש קבוצה של בין שלושה לששה מוסדות להשכלה גבוהה שמגישים לנו הצעות, הם ייבחנו על-פי כל אותם נהלים וסטנדרטים כדי שנוכל להתחיל במיזם הזה כבר בשנת הלימודים תשס"ח.

איציק תומר: הקמנו ועדה, רונית תירוש כמנכ"לית המשרד לשעבר, שהצטרפה, היתה מעורבת בכל מה שקשור למדיניות ומעמד המנהל.

איציק תומר: חשבנו שבאמצעות דוח דברת נוכל לגבש את כל מכלול הנושאים שקשור למעמד המנהל.

איציק תומר: מאחר שהדברים לא הסתייעו, לקחנו את הדברים עלינו, ואנו מתכוונים לגבשם.

איציק תומר: אנו עושים את זה עם גופים ציבוריים שונים כגון ארגוני המורים, מנהלי מחלקות החינוך, האקדמיה, המועצה להשכלה גבוהה כדי שנוכל לגבש קונצנזוס לגבי מעמד המנהל במדינת ישראל.

איציק תומר: אני מקווה שבמהלך השנה הזאת נוכל לקדם באופן משמעותי את כל הנושאים שציינתי במסמך.

מיכאל מלכיאור: אני שמח על כך.

מיכאל מלכיאור: ועדת החינוך של הכנסת תהיה מעורבת בתהליך הזה.

מיכאל מלכיאור: טוב שהמנהל יהיה עם תואר רציני יותר ועם הכשרה רצינית, השאלה היא אילו כלים אתם רוצים לתת בידי המנהל כדי שהוא יוכל לבצע את משימתו אחרי שהוא מוכשר.

מיכאל מלכיאור: יש גם היום חלק גדול מהמנהלים שמוכשרים מאוד.

מיכאל מלכיאור: אולי היה כדאי, אני בטוח שתצרפו גם את הסתדרות המורים ואת ארגון המנהלים ואת "אומץ חינוכי" לדיונים כדי לגבש את עמדתכם על-מנת לעשות את זה בשותפות כדי שיהיה לזה מלוא המשקל.

איציק תומר: בכל הפעילויות שביצענו עד היום שיתפנו מנהלים.

איציק תומר: אנו משתפים פורומים של מנהלים.

איציק תומר: אני מסכים עם מה שנאמר פה, שחלק מכל מה שמנהל צריך לבצע צריך להתנהל יחד אתו.

איציק תומר: אנו היום בתהליך פיתוח מקצועי, אני מפריד בין הכשרה מקצועית לפיתוח מקצועי.

איציק תומר: אנו בתהליך של פיתוח מקצועי של כ-2,000 מנהלים.

איציק תומר: סדר היום בתוכנית של הסדנאות נקבעת בעצה אחת עם המנהלים כדי לזהות מה חסר להם, במה הם היו רוצים להתמקד, מה חשוב להם ללמוד והיכן להתפתח.

איציק תומר: אחד היעדים של המכון הוא ליצור רצף קריירה של מנהל, ולעשות את זה יחד עם מנהלים, יחד עם האקדמיה, מה מנהל צריך לדעת בשנתו הראשונה, מה הוא צריך לדעת בשנתו החמישית ומה הוא צריך לדעת בשנתו ה-15, איך אנו מקדמים את פיתוחו המקצועי החל משלב ההכשרה וכלה בכל אחת משנות עבודתו כמנהל בית ספר.

איציק תומר: אני מקווה שבשנים הבאות, כבר בשנה הקרובה, כמו שאמרתי, רצף קריירה נוכל לגבש, לפחות מבחינת תכנון, במהלך השנתיים הקרובות, לאחר שהמכון יקום.

זאב דורות: הדבר היחיד שאני יכול להסכים עם "אומץ" הוא הרעיון שאין דבר כזה, מעמד מנהל.

זאב דורות: בשאר הדברים איני מסכים אתם, ומוחה על כך שקמה קבוצה, מכריזה על עצמה כארגון מנהלים עצמאי, תארו לכם שזה יקרה לכל האיגודים המקצועיים, שכולם יתפצלו, וכל אחד יקים לו קבוצה.

יהודית גידלי: זה קורה.

רות קופינסקי: אבל זה לא חוקי.

אברהם פרנק: יש קצת מנהלים בהסתדרות- -

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שאתה מסכים עם חלק גדול מהדברים שהוצגו פה, של מה צריך לעשות היום כדי לחזק את המקום של המנהלים.

זאב דורות: אני רוצה להציע דרך אחרת.

זאב דורות: בגלל מנטליות של הממשל עם קום המדינה הם אימצו לעצמם את הרעיון שלמנהל לא צריך להיות מעמד אלא מרכוז, שבא באמצעות פיקוח, ועשו לו חוק מיוחד.

זאב דורות: מפקח עד היום הוא מנהל-על של בתי הספר שלו, כי למנהל אין סמכויות, יש חובות שמופיעות בחוזרי מנכ"ל, ספורדי, לאורך כמעט 50 שנות מדינה, והסמכויות לא בידיו.

זאב דורות: למעשה, המושג הלועזי של "ראש המומחים", שמנהל מכונה בחו"ל, או המושג הלועזי "העיקרי", אך אין מושג "מנהל".

זאב דורות: הוא "ראש המומחים", המורה העיקרי, וכך נבנה שכרו – הוא מקבל שכר כמורה לפי דרגתו וותקו, ועל זה הוא מקבל גמול ניהול.

מיכאל מלכיאור: אתם מתנגדים לזה שיהיה מעמד נפרד של מנהלים?

זאב דורות: אנו בעד.

זאב דורות: אני טוען שהפתרון יהיה רק כשיהיה חוק ניהול במקביל לחוק הפיקוח.

זאב דורות: במשך 58 שנות מדינה אין חוק ניהול.

זאב דורות: חוק הניהול יגדיר את חובות המנהל על כל תפקידיו בבית הספר.

זאב דורות: זה ישרת את משרד החינוך, את המנהלים, את הרשויות המקומיות וגם את הציבור.

זאב דורות: מנהל בית הספר יידע שהוא עובד תחת חוק, וזה יחייב אותו.

מיכאל מלכיאור: וקוד אתי למנהלים – אתם בטח בעד.

זאב דורות: עבדנו עליו, הוא מוכן שנים, אך משרד החינוך לא נענה לנושא הזה.

רונית תירוש: היה רעיון לקוד אתי למורים, ולא צלח.

רונית תירוש: בן-שבת התחיל ווסרמן עצר את זה.

זאב דורות: אני מציע להקים ועדה שבה יהיו כל הגורמים שותפים, וייקח לה אולי שנה להכין את חוק הניהול ומשרת מנהל, כלומר סולם שכר למנהלים, שמנהל יפסיק להיות "מורה פלוס".

זאב דורות: זה יפתור את בעיית מעמד המנהל.

אילן בהירי: אסור שהכוחות שלנו יתפצלו.

אילן בהירי: כשהוקם "אומץ חינוכי" הצענו להם במפורש להיות אתנו כחלק מאתנו.

אילן בהירי: מסיבות שלהם הם לא היו מוכנים להצטרף לזה.

אילן בהירי: הרעיונות טובים, אך בלכידות יש אפשרות לעשות דברים יחד.

אילן בהירי: ועדת דברת ראיינה אותנו כמה פעמים, יש להם פרק: נושא המנהלים.

אילן בהירי: משרד החינוך בזמנו של ד"ר שושני, שהיה המנכ"ל, ניסה לבנות משרת מנהל.

אילן בהירי: לקחו חברה שהסתדרות המורים וארגון המורים מימנו חלק מהמחקר הזה עם משרד החינוך, אנו היינו שותפים לזה, ושלחנו לשם מנהלים מכל מגזרי הניהול ומכל הסוגים.

אילן בהירי: נופו המנהלים שסיפרו מה עיסוקיהם, כשהם ראו שהם מגזימים.

אילן בהירי: לצערי, זה נגנז על-ידי משרד החינוך.

אילן בהירי: גם לגבי הנושא של מכון המנהלים, אי-אפשר לומר שלקחנו מנהלים כשיושבים אתנו בוועדות ואומרים: נקבע יחד את המנהלים, ובינתיים מסתבר ששנה שלמה עובדת קבוצת מנהלים ועושה את הדברים מאחורי גבנו.

אילן בהירי: זה מזכיר לנו קצת את התרגילים שהיו בוועדת דברת.

אילן בהירי: המכון הוא נהדר והדברים נהדרים, אך אם רוצים ללכת על שיתוף פעולה באמת, צריך ללכת בידיים נקיות ולומר: עשינו את זה, תמליצו גם אתם על המנהלים.

אילן בהירי: צריך להתייחס לכל הארגונים, ולא לומר: אנו רוצים אתכם, תמליצו, ובעצם עובדת ועדה ומקיימים דיונים, שעוד מעט הולכים להגיש נייר עמדה לשרה.

אילן בהירי: מעמד המנהל אינו מגיע למעמד הראוי.

אילן בהירי: המנהל נתקל היום בהרבה מאוד בעיות, הן הולכות וגוברות, ואם המשרד לא יכיר במנהלים כפרופסיה, ויהיה חוק ניהול, המצב לא ישתפר.

מיכאל מלכיאור: אני רואה שיש הסכמה רחבה מאוד בתחומים האלה.

רות קופינסקי: אני רוצה להתייחס לנושא מנקודת מבט של מנהלת; אני מנהלת בפועל תיכון אזורי גדול במרכז הארץ, אלף תלמידים ומעלה, ואני רוצה לייצג את זה לא מצד הצרכנים של שירותי החינוך, החברה וכו', אלא מצד התחושה הבעייתית של מנהל בשטח.

רות קופינסקי: ראשית, חוסר-הלימה בין מורכבות התפקיד, תחומי אחריות ללא גבול והפיצוי הכספי – אין הלימה.

רות קופינסקי: שנית, הטוטאליות של האחריות.

מיכאל מלכיאור: כמה מרוויח מנהל?

רות קופינסקי: תלוי בוותק שלו.

אורה בר-יעקב: בין 16 אלף ל-18 אלף בחודש ברוטו, בשיא הוותק.

אורה בר-יעקב: מנהלים ביסודי מרוויחים פחות, שם זה יכול להיות 10,000 או 12 אלף.

רות קופינסקי: הנושא השני הוא הטוטאליות של האחריות, שאין לה גבול.

רות קופינסקי: אנו כל חודש מקבלים חוזר מנכ"ל והוראות הקבע.

רות קופינסקי: בשנים האחרונות הוראות הקבע מתייחסות לאין-ספור תחומים, וניתן לראות שם מה האחריות שמוטלת על המנהל.

רות קופינסקי: הדברים בלתי-אפשריים, ומשרד החינוך מבין את זה, יש מודעות בציבור לתביעות משפטיות.

רות קופינסקי: אני יודעת שכל תלמיד שרץ אצלי בחצר ועיקם את הקרסול, אני לא מדברת שהעולם הפסיד איינשטיין או סגן שלו, לפי התביעה - יש תביעות אין-סופיות.

רות קופינסקי: צריך גם כאן לקבוע לא רק את תחומי האחריות, גם את גבול האחריות, שיהיה סביר והגיוני.

רות קופינסקי: הדיכוטומיה בין סמכות לאחריות; מצד אחד אחריות בלי גבול, מצד שני צריך לבדוק, האם בידי המנהל הסמכויות הנכונות כדי לממש את זה - צריכות לשבת על זה ועדות - גם כלפי החלטות על שיבוצי תלמידים וקבוצות לימוד ואופי של מוסדות חינוך, גם של העסקת מורים, גם סיום עבודה של מורים, גבול ההתערבות של ההורים, זה נושא רחב.

רות קופינסקי: אגב, לגבי התערבות הורים, קראתי לזה שהמנהל הוא חשוף בצריח.

רות קופינסקי: יש קו לתלמיד, קו להורה.

רות קופינסקי: הקווים האלה עובדים ביעילות ובמהירות.

רות קופינסקי: אין קו למורה, אין קו למנהל.

רות קופינסקי: יש זכויות לתלמיד, להורה, אך למורה אין ולמנהל בטח שאין.

רות קופינסקי: הגורמים האלה מביאים לרמת שחיקה גבוהה במעמד המנהל וגם לאופי ההיצע של מועמדים חדשים.

רות קופינסקי: תפוקות מול משאבים ותקציבים דלים; אנו נתבעים לתפוקות.

רות קופינסקי: אני, למשל, נמדדת בהחלט לפי הסרגל של אחוזי זכאות לבגרות, בנוסך - מדד של התמדה ונשירה, והתקציבים שאני מקבלת לממש את זה הם דלים, וגם פה אין הלימה.

רות קופינסקי: כל הגורמים האלה, אם ועדת החינוך היתה פותרת נקודה אחת או שתיים שהעליתי, אני חושבת שהרבה דברים היו משתפרים במעמד המנהל.

מיכאל מלכיאור: אחד הרעיונות שראיתי, שיעשו עם המנהל הסכם, שמשרד החינוך יעשה עם כל מנהל ומנהל, של דבר שיהיה בר-השגה, כלומר לוקחים את היחידה של בית הספר ועושים הסכם עם כל מנהל, למה אפשר להביא את בית הספר לתוך מספר שנים, וכך גם אפשר לבדוק את המנהל, אם הוא עומד ביעדים, יחד עם משרד החינוך, וגם לתת לו את הכלים, גם הארגוניים וגם הכספיים, כדי שיוכל למלא תפקידו.

רונית תירוש: אני חושבת שמלוא השבחים מגיעים לך, היושב-ראש, על היוזמה לקיים דיון בנושא חשוב זה, כי על מנהל קם ונופל דבר, לדעתי.

רונית תירוש: צבא לא מחליפים.

רונית תירוש: מורים הם כפי שהם, ומי שיכול לעשות מעשי קסמים זה רק המנהל.

רונית תירוש: מאחר שחברי ההסתדרות יוצאים, אני רוצה לומר לכם כמה דברים; תמהתי לגבי תגובת ארגוני המורים לסוגיהם, בעיקר כשידעתי שיושבים שם הרבה מנהלים ומנהלים לשעבר, על התנגדותם העזה לפרק דברת של המנהל, שנתן הרבה מאוד כוח וסמכויות למנהל.

רונית תירוש: הטענה הכי דומיננטית היתה שם, שנותנים לו יותר מדי סמכויות, ומי יודע לאן זה ייקח את בית הספר, והוא יכפה את דעתו על המורים, וישליט טרור, ומי שלא יחייך אליו בבוקר, הוא יתנקם בו בהמשך היום והשנה.

רונית תירוש: השתוממתי לשמוע את זה מפי מנהלים בפועל ומנהלים לשעבר שעמדו כחברי הנהלה של ארגוני המורים.

רונית תירוש: אני מחדדת את הנקודה כדי להזכיר להם את מקור ההתנגדות.

רונית תירוש: אני רוצה לספר אנקדוטה קצרה; הייתי מנהלת בעירוני ט', היה נושא פינות עישון, ואחת המורות דרשה ממני להקים לה פינת עישון.

רונית תירוש: לא היו לי כלים לכך, לא היה לי תקציב להקים לה חדר, לא היה שטח להקים בו חדר.

רונית תירוש: במעט שיכולתי עשיתי מחיצה.

רונית תירוש: זה לא מצא חן בעיניה, היא החתימה מורים, והגיע מצב שהיא תובעת אותי על כך שלא מילאתי את חובתי להקים לה חדר נפרד.

רונית תירוש: הלכתי לארגון המורים שבו הייתי חברה ושילמתי את המיסים כדין, וביקשתי שייצגו אותי.

רונית תירוש: היא באותה מידה הלכה לארגון המורים וביקשה שייצגו אותה בתביעה נגדי.

רונית תירוש: מצאתי את עצמי בניגוד אינטרסים; הייתי חברה בארגון שאמר לי: אנו לא הולכים לייצג אותך.

רונית תירוש: הם לא אמרו לי למה, אך הייתי מספיק נבונה להבין, שהייתי אחת מתוך אלף מנהלים שהיו חברים בארגון, ומאחוריה היו הרבה יותר, כלומר השתייכתי לארגון קטן.

רונית תירוש: באותו רגע הפסקתי את המיסים שלי לארגון, כי הבנתי שכשאני צריכה אותם, הם לא יכולים לייצג אותי.

רונית תירוש: בתוכי הבנתי שאני יכולה גם להבין אותם – הם ילכו עם קבוצת הרוב, שהיא חזקה יותר.

רונית תירוש: אמרתי גם באחד הכינוסים שצריך לקום ארגון נפרד למנהלים, כי רק הוא יכול לייצג.

רונית תירוש: אני מפנה את הדברים אליך, אילן.

רונית תירוש: אני יודעת שכעסתם על כך שקם ארגון "אומץ".

רונית תירוש: אני מבינה למה קם ארגון "אומץ", ועובדה - לא עשיתם דבר במסגרת הארגון הגדול כדי לייצג את המנהלים כקבוצה שיש לה לפעמים אינטרסים שונים וצרכים אחרים.

רונית תירוש: קם הארגון הזה, ואגב, אני לא חושבת שהיה אכפת לו להחפיף את עצמו בצורה כזאת או אחרת, אך הוא כן רצה ועדיין רוצה, ובצדק, לייחד את עצמו כארגון שיש לו צרכים אחרים, והוא נבלע בצרכים הכלליים של כלל עובדי ההוראה.

מיכאל מלכיאור: נראה כעת את המצגת של הלמ"ס.

דוד מעגן: הכנו מצגת נתונים קצרה על מנהלי בתי הספר בעשר השנים האחרונות כדי לקבל מושג, על מה אנו מדברים; בעשר השנים האחרונות קרו כמה דברים במערכת החינוך.

דוד מעגן: המערכת גדלה בשנות ה-90 בצורה משמעותית מבחינת מורים, תלמידים.

דוד מעגן: החל באמצע שנות ה-90 אנו רואים ירידה בקצב הגידול של המערכת.

דוד מעגן: זה בא לידי ביטוי גם אצל מנהלי בתי הספר.

דוד מעגן: יש גידול של 14% במספר מנהלי בתי הספר בחינוך היסודי.

דוד מעגן: הגידול הזה מתבטא בעיקר במגזר החרדי.

דוד מעגן: בחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי מספר מנהלי בתי הספר יורד בעשר השנים האחרונות, ואני חושב שההקשר די ברור.

דוד מעגן: אנו מזהים עלייה במספר המנהלים במגזר הערבי.

דוד מעגן: העלייה משמעותית, של 34% במספר מנהלי בתי הספר בחינוך היסודי.

דוד מעגן: לקחנו כפרמטר השוואתי לקצב הגידול של מנהלי בתי הספר את מספר הכיתות.

דוד מעגן: זה פונקצית האחריות של מנהל בית ספר – כמה כיתות הוא מנהל.

דוד מעגן: בסך הכל הגידול של מנהלי בתי הספר הוא גבוה יותר מאשר מספר הכיתות.

דוד מעגן: העומס יחסית קצת ירד בשנים האחרונות.

דוד מעגן: בעל-יסודי יש ירידה במספר המנהלים ב-16%, לעומת זאת בכיתות ירידה של פי שניים, של 32%.

דוד מעגן: לעומת זאת, במגזר הערבי אנו רואים עלייה במספר הכיתות שמנהל מנהל בבית ספר, יותר גבוהה מאשר מספר מנהלי בתי הספר.

דוד מעגן: גם קצב הגידול במספר המורים היה נמוך יותר במגזר הערבי מאשר קצב הגידול של המנהלים.

דוד מעגן: לעומת זאת, במגזר הערבי קצב הגידול של המורים הוא יותר מאשר מספר המנהלים.

דוד מעגן: במגזר הערבי אנו מזהים עומסים, תכף נראה את הנתונים.

דוד מעגן: ממוצע הכיתות למנהל בית ספר בשנים האחרונות ירד בעיקר במגזר העברי בצורה משמעותית בחינוך העל-יסודי.

דוד מעגן: לעומת זאת, במגזר הערבי הוא עלה.

דוד מעגן: גם מספר המורים הממוצע פר מנהל בית ספר, אנו מזהים ירידה במגזר העברי ביסודי ובעל-יסודי לעומת עלייה במגזר הערבי.

דוד מעגן: העומס על מנהל בית הספר מורגש בעשר השנים האחרונות במגזר הערבי.

דוד מעגן: לעומת זאת, ממוצע שעות שבועיות למנהל בית ספר, אנו רואים עלייה קלה בחינוך היסודי העברי של שעה וחצי בממוצע לעומת ירידה של שעה וחצי בחינוך העל-יסודי.

מיכאל מלכיאור: אתה חושב שיש מנהל בית ספר שעובד את השעות האלה?

מיכאל מלכיאור: הם עובדים הרבה יותר.

דוד מעגן: לרגע לא אמרתי שהוא לא עובד מעבר לשעות בית הספר.

דוד מעגן: לעומת זאת, אנו רואים עלייה בממוצע שעות העבודה של מנהלי בתי הספר במגזר הערבי.

קריאה: יש הטעיה, כי המגזר הממלכתי, שם העומס גדול ושם מספר הכיתות גדול ומספר המורים גדול.

קריאה: כשלוקחים את הממוצע הזה עם הדתי ועם החרדי, אנו מקבלים נתונים אחרים.

קריאה: צריך את הפילוח.

דוד מעגן: הנתונים על המגזר החרדי מוצגים בלקט שנפזר בסוף המצגת.

דוד מעגן: לגבי אחוז נשים; יחסית בעיקר במגזר הערבי ובעל-יסודי העברי אחוז הנשים גדל בצורה משמעותית.

דוד מעגן: במגזר הערבי העל-יסודי, אמנם האחוזים יחסית נמוכים מאוד, אך יש פה גידול של 100% באחוז הנשים המנהלות בחינוך העל-יסודי הערבי, אותו דבר סדר גודל של 100% בחינוך היסודי וסדר גודל של 30% גידול בחינוך העל-יסודי העברי.

דוד מעגן: הזדקנות המערכת; אנו מדברים על אחוז מנהלי בתי ספר מעל גיל 50, האחוז הזה גדל משמעותית רק בעשר השנים האחרונות, עלייה של 50% כמעט במשקל היחסי של מורים מעל גיל 50, כלומר צוואר הבקבוק שמאפיין את המורים בא לידי ביטוי גם בקרב מנהלי בתי הספר.

דוד מעגן: דיברו בעבר על מכסות פרישה – בהחלט זה רלוונטי, יש פה צוואר בקבוק.

דוד מעגן: מנהלים ומורים לא יוצאים לפנסיה מוקדמת.

דוד מעגן: מצד שני, קצב הגיוס של מורים חדשים, מנהלים צעירים וכן הלאה גם פוחת.

דוד מעגן: הגיל הממוצע עלה בשנתיים בעשר השנים האחרונות, מ-47 ל-49 בחינוך היסודי, עלה בשנה בחינוך העל-יסודי ל-50 ובשנה ביסודי והעל-יסודי הערבי מ-48 ל-49.

דוד מעגן: מבחינת מורים, זה ממש לא משקף, כי המורים במגזר הערבי הם הרבה יותר צעירים.

דוד מעגן: צוואר הבקבוק בקרב מורים במגזר העברי לא בא לידי ביטוי במגזר הערבי, אך בקרב מנהלים יש דמיון בעניין זה.

דוד מעגן: אחוז אקדמאים; יש גידול עצום באחוז המורים האקדמאיים בחינוך היסודי, העברי והערבי.

דוד מעגן: יש גידול של 400% באחוז המנהלים בעלי תואר שני.

רונית תירוש: תנאי הסף השתנו.

דוד מעגן: ישראל במובן הזה בהשוואה למדינות ה-OECD, רמת ההשכלה הנדרשת גם ממורים בחטיבות העליונות, גם ממנהלי בתי ספר, פחות או יותר מתייחסת לתואר שני ומעלה, ואנו בשיפור עצום בעניין זה.

קריאה: השאלה, איזה תואר שני.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שהמגמה הזאת חיובית.

מיכאל מלכיאור: יש לזה היבטים חיוביים, כמובן, כי אנו מאוד רוצים שתהיה יותר השכלה, וודאי למי שצריך להיות הדוגמה החינוכית, אבל יש לזה גם הרבה היבטים שליליים.

מיכאל מלכיאור: היום אתה לא יכול להתקבל לשום עבודה בלי תואר שאין לו שום קשר לעבודה שאתה מקבל, ואני לא ממש שמח על ההתפתחות הזאת.

מיכאל מלכיאור: אם זה בתוך התחום, יותר השכלה ופיתוח תוכניות חינוכיות, זה דבר מצוין.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

יהודה עמיחי: אני הולך לייצג את קהל הצרכנים, את השטח במקרה של הורים וילדים, שבשום התארגנות ובשום הצעת חוק לא מתייחסים אלינו.

יהודה עמיחי: בתאריך 26.5.2006 צוטט מנהל בית ספר בעיתון "מעריב", ד"ר עמי אמיתי, מנהל תיכון "גלילי" בכפר סבא - אגב, הוא גם סגן יו"ר התאגדות המנהלים התיכוניים: "לא ייתכן שאנשים יתערבו בנושאים שהם לא עניינם או שאין להם ידע מספיק אליהם.

יהודה עמיחי: להורים אין אחריות לצדדים הפדגוגיים של בית הספר...

יהודה עמיחי: האחריות הפדגוגית היא רק של המנהל וצוות המורים, לכן ההנחיה לשתף את ההורים בדיוני המועצה הפדגוגית היא תמוהה מאוד.

יהודה עמיחי: אנו עוסקים בחינוך שהוא פרופסיה לכל דבר.

יהודה עמיחי: אין בעיה שההורים ישתתפו בדיונים שלא מחייבים רקע בחינוך, אך לא צריך לאפשר להם להתערב בקבלת החלטות פדגוגיות".

יהודה עמיחי: מדובר במעמדם הציבורי של המנהלים.

יהודה עמיחי: לצערי, יש בהיל"ה המון עדויות של מנהלים שלא מקיימים את החלטות משרד החינוך – לא בחוזרי המנכ"ל שמתפרסמים, לא אחרי דיונים ארוכים וענייניים בוועדת החינוך של הכנסת.

יהודה עמיחי: יש מנהלי בתי ספר במגזר הערבי שהורים ביקשו להיות חלק ממעגל מקבלי ההחלטות בבית הספר.

יהודה עמיחי: מנהל לוקח את חוזר המנכ"ל הזה ומול הפנים שלהם קורע אותו, ואומר: עכשיו מה תעשו?

יהודה עמיחי: בחלק מהמקרים הוא גם מזמין משטרה.

יהודה עמיחי: לא ייתכן שהמנהלים יחיו במין מגדל שן, מנותקים מהציבור ומהקהל שמקבל את השירות, לא לשתף אותם ואז לבקש העצמה במעמדם.

יהודה עמיחי: אני בעד לחזק את מעמד המורה, את מעמד המנהל, אך אני חולק על האנשים שאמרו שהאדם החשוב ביותר בבית הספר הוא המנהל.

יהודה עמיחי: הילדים של כולנו הם האנשים הכי חשובים בבית הספר, ואת זה אנו לא רואים.

מיכאל מלכיאור: אני מבין את תגובתך, גם על בסיס הדברים שקראת.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה, אם היית קורא את המסמך של "אומץ חינוכי", היית רואה שהעצמת המנהל לא באה על חשבון השותפות של הקהילה, התלמידים, ההורים והמורים, אלא חלק מהעצמת המורים זה דווקא העצמת השותפות.

מיכאל מלכיאור: אם עושים העצמת התפקיד, זה לא בא על חשבון, אלא להפך, וזה מה שמחזק את המעמד של המנהל, שיש שיח עמוק יותר.

מיכאל מלכיאור: אתה נותן למנהל את הכלים לנהל את האוטונומיה שהוא אמור לנהל, כלים שאין לו היום.

מיכאל מלכיאור: רק לקבל את חוזרי המנכ"ל, שזה מרכיב חשוב, זה כשלעצמו לא נותן כלים בידי המנהל לנהל.

מיכאל מלכיאור: אם אתה נותן למנהל את הכלים, אתה מאפשר הרבה יותר שותפות של כל הגורמים שמהווים את קהילת בית הספר.

יהודה עמיחי: חסרה לנו השותפות.

אלכס מילר: אני מבקש לחזק את הנושא של הארגון שהולך לחזק את המנהלים.

אלכס מילר: בעצמי סיימתי איזו תעודת הוראה, אמא שלי מלמדת כבר עשרים שנה בבית ספר בבאר שבע, ואני מודע לבעיות, והכתובת היחידה שלה היא מנהל בית הספר, אם יש בעיה בבית הספר.

אלכס מילר: למורה יש שתי אפשרויות; ללכת למנהל בית הספר או ללכת למשטרה.

אלכס מילר: אתם מעדיפים שיהיו שוטרים או שלמנהל יהיה מספיק כוח לפתור את הבעיה?

אלכס מילר: המנהל צריך לקבל מספיק כוח כדי לפתור את הבעיות בבתי הספר.

אלכס מילר: אם יש בעיה לגבי מנהל בית ספר מסוים מבחינת המקצועיות שלו, זה דבר אחר.

אלכס מילר: פה משרד החינוך צריך לעקוב אחרי כל מנהל שלא ממלא את תפקידו כראוי, כמו שאתה אומר, שקורעים את חוזר המנכ"ל או שמתייחסים בצורה מסוימת לתלמידים ולמורים, אז יש פה בעיה במקצועיות של המנהל, ואז צריך לפתור את זה על-ידי הגורמים המקצועיים שמעליו, ולא להחליש את כוח כל המנהלים בכל הארץ.

אלכס מילר: יש להפריד.

אלכס מילר: חשוב שהנושא יעלה לסדר היום, אני מברך על כך שהעלינו את הנושא לדיון.

אלכס מילר: כל מי שיכול לקדם את הנושא, נהיה מאחוריו.

אבי קמינסקי: יש מנהלי בתי ספר טובים במדינת ישראל.

אבי קמינסקי: יש עשייה חינוכית, למרות תחושת המשבר.

אבי קמינסקי: מנהלים מגיעים להישגים.

מיכאל מלכיאור: אם המנהלים היו לא טובים, לא היה כדאי להעצים אותם.

אבי קמינסקי: נכון, אך כדאי גם לומר את זה.

אבי קמינסקי: אני מבקש להתייחס למצגת שהיתה פה, כי יש פה כמה דברים מעוותים; ראשית, האחריות של מנהלי בתי הספר בשנים האחרונות גדלה בהתייחסות שלהם, ביכולת שלהם, וגם אם מספר הכיתות קטן בממוצע, תפקיד המנהל לפני עשר שנים שונה ואחר באחריות ובהתייחסות שלו, במקום שלו בקהילה ובכל מקום, ולכן לא הייתי אומר שהאחריות פחתה, למרות המצגת הזאת.

אבי קמינסקי: הזדקנות המערכת; מי שמזדקן במערכת בגיל 50, זה, לטעמי, בשיא העבודה של האנשים שיוצאים אחרי שנים של אוניברסיטה וניסיון.

אבי קמינסקי: הזדקנות מערכת זה דבר לא טוב.

אבי קמינסקי: לעשות את ההשוואה של גיל 50, לדעתי, קצת איבדנו את הכיוון גם של נקודת ההשוואה של העניין, כי גיל 50 הוא גיל צעיר עדיין.

מיכאל מלכיאור: אם יש אדם שהוא בעל כישרון גדול, הוא יכול להיות בן 35, השאלה היא אם יש צוואר בקבוק שמונע ממנו את אפשרות הקידום.

אבי קמינסקי: צוואר בקבוק בגיל 50 עדיין נראה לי נמוך מדי.

אבי קמינסקי: יש לזה השלכות בכל מיני כיוונים בחברה הישראלית – פתאום בגיל 50 אתה לא מוצא עבודה, למשל.

אבי קמינסקי: כשאנו מדברים על מעמד המנהל אנו לוקחים משהו מתוך כל הנושא של מעמד מערכת החינוך, וזה הדבר המרכזי, כי מי היום הולך למכרזים של מנהלי בתי הספר?

אבי קמינסקי: רובם מורים בולטים שמגיעים לתפקידי מכרז, שהמפקח או מישהו אחר ממליץ עליהם.

אבי קמינסקי: כשאתה רואה את מעמד המורה ככלל, אתה יודע לאן תהיה המוביליות במערכת, ולכן זה לא רק נושא מעמד המנהל או ארגון כזה או אחר, אלא תפיסה של כל מעמד החינוך וההוראה.

אבי קמינסקי: הייתי השנה במספר מכרזים בבתי הספר, גם בעל-יסודי וגם ביסודי.

אבי קמינסקי: אתה רואה שיש מעט מאוד מועמדים, ובנוסף, הם פחות טובים, לכן העניין הוא כל נושא מקצוע ההוראה והחינוך, ומתוך זה נגזרת של המנהל.

אבי קמינסקי: נכון לדבר על מעמד המנהל ויש דברים רבים שיש לשפר, אך זאת תפיסה כוללת מרחבית של כל המערכת.

עלי זחאלקה: אני מנהל בית ספר בכפר קרע.

עלי זחאלקה: לגבי מנהל בית ספר במגזר הערבי, שפועל בתנאים ובקשיים הרבה יותר גדולים לעומת עמיתו במגזר היהודי.

עלי זחאלקה: הדברים מבליטים את הצורך בחיזוק מעמד המנהל.

עלי זחאלקה: לגבי חברינו מארגוני המורים, שכל-כך רוצים להחזיק בנו, המנהלים, במסגרות שלהם, וכל הקרדיט מגיע ל"אומץ חינוכי" על זה שהעלה את נושא מעמד המנהל לסדר היום הציבורי.

עלי זחאלקה: 50 שנה ויותר קיימים הארגונים האלה, ולא העלו ולו פעם אחת את נושא מעמד המנהל.

נורית ולנסי: זה לא מדויק.

עלי זחאלקה: כל הקרדיט הוא ל"אומץ חינוכי", על שראו צורך להעלות את הנושא הזה, אנו מודים לך על שזה הובא לוועדה, ומקווים שיהיה לזה המשך.

יובל דרור: אני ראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל-אביב וראש התוכנית החוץ-תקציבית לתואר שני במינהל ומנהיגות.

יובל דרור: יש באוניברסיטת תל-אביב, בבית הספר לחינוך, שתי תוכניות למינהל חינוכי.

יובל דרור: אחת היא MA במנהיגות ומינהל בתקציבי המל"ג.

יובל דרור: חוץ-תקציבית היא זאת שמנוהלת שלא דרך תקציבי המל"ג, אם כי היא מסובסדת בצורה זאת או אחרת אצל חלק מהאנשים על-ידי הרשויות ששולחות אותם וכן הלאה.

יהודית גידלי: מה הסכום שם?

יובל דרור: הסכומים שונים.

יובל דרור: אצלנו זה 40 אלף.

יובל דרור: אגב, זה מתוך אילוצים של אי-יכולת לעמוד בעומסים של הכשרת המנהל בתוך התוכניות.

מיכאל מלכיאור: אתם עוסקים רק בהכשרת מנהלים?

יובל דרור: בתחום הזה יש שתי התוכניות הללו – מנהיגות ומינהל בשתי האפשרויות.

יובל דרור: אני חושב שהפילוח פה שנאמר הוא חשוב מאוד, פילוח הנתונים.

יובל דרור: ברור לי שחטיבות ביניים, על-יסודי וכו', אך ודאי גם לגבי רמת ההשכלה.

יובל דרור: יש הבדלים עדיין בין אוניברסיטאות מכובדות בארץ לבין שלוחות וכו'.

יובל דרור: חלק מהכשרה של המנהלים בפועל לא נעשתה בדרכים- -

אלכס מילר: אני לא מקבל את זה.

אלכס מילר: המועצה להשכלה גבוהה מחליטה למי לתת את הרשיון.

אלכס מילר: אי-אפשר לעשות הכללות.

אלכס מילר: יש גם דרבי שהיא די מצליחה, יש אחרים שלא מצליחים, צריך להפריד.

יובל דרור: אני יודע שיש הבדל בין דרבי לבין אוניברסיטת תל-אביב, אני יודע מי מלמד פה ומי פה.

יובל דרור: השאלה היא איפה מנהלי בתי הספר מקבלים את הכשרתם.

מיכאל מלכיאור: מה היחס שלך למכון שעומדים להקים?

יובל דרור: אנו מנסים ליצור שיתוף פעולה.

יובל דרור: בתקווה שהמכון הזה יהיה רציני, אם אנשי אקדמיה רציניים בתחום הזה בישראל יהיו משותפים בצורה כזאת או אחרת, זה יהיה רציני, ואני חושב שהכיוון הזה נכון.

יובל דרור: מסד הנתונים שהוצע פה מועיל, בהתייחס גם לפילוח שאולי חלקו בגלל קוצר הזמן לא הובא.

יובל דרור: אני מכיר קולגות שלי שחוקרים בתחום המינהל, ולא ראיתי ציטוט אחד של איש אקדמיה בדברים האלה.

יובל דרור: יש לנו משהו לומר, בשביל זה קיימת אקדמיה.

יובל דרור: באיזה מקום אנו עוד שלוחה של מדינת ישראל, היה צריך להביא את דברינו במחקר, לדעתי, ויש חוקרים רציניים לא רק ברמה ישראלית אלא גם ברמה בין-לאומית, שאפשר היה להסתייע בדבריהם - אני מדבר על המסמך של הממ"מ, כמובן.

מיכאל מלכיאור: המחקר פה נעשה בידי בחור מאוד מוכשר, וזה נותן לנו כלים.

יובל דרור: אך יש מאגרי מידע של אוניברסיטאות ישראל, ואפשר היה להסתייע בהם.

יובל דרור: יש השלב של ההכשרה לקראת, יש שלב הסטאז', ואני מקבל גם את הדברים, שיש ללוות את המנהל לכל אורך השנים.

יובל דרור: ההסתייגות שלי, היכן הליווי בהמשך.

יובל דרור: כיום ההכשרה נעשית במוסדות אקדמיים, הסטאז' נעשה בשיתוף מוסדות אקדמיים, בשלב ההשתלמות אנו עוברים למקומות שאינם אקדמיים, למסגרות כמו פסגות, ולו היתה המחשבה שקיימת בעולם ושהייתה קיימת במדינת ישראל שמוסדות ההכשרה האקדמיים לא רק ייתנו את ההכשרה וילוו את הסטאז', אלא גם יסייעו בהמשך בהשתלמויות, זה היה מעלה את הרמה ומעשיר.

יובל דרור: אם נפגוש את המורים בשלב השתלמותם, נדע מה לחקור.

שוש וינטר: אני מנהלת תיכון גדול במרכז הארץ, כ-1,500 תלמידים, סגנית של התאגדות המנהלים תחת ארגון המורים, תואר שני במדעים, תואר שני נוסף במינהל החינוך של אוניברסיטת תל-אביב, קורס מנהלים באוניברסיטת תל-אביב, מנחה מנהלים בסטאז' באוניברסיטת תל-אביב, המכון למנהיגות חינוכית בירושלים וסמינר הקיבוצים, ומעל גיל 50...

שוש וינטר: הגעתי היום לדיון במעמד המנהל, אני מברכת את הארגון החדש שמצא את הדרך להעלות את הנושא הזה לדיון היום, צר לי שהם בחרו להתנגח בארגונים האחרים תוך כדי, כי זאת לא הבמה, הנושא חשוב כשלעצמו.

שוש וינטר: מתוך הניסיון שלי כמנהלת וכמייצגת מנהלים אחרים בשטח, אחת הבעיות המרכזיות של המנהל, שהוא משרתם של כמה אדונים.

שוש וינטר: יש הרשות המקומית, יש משרד החינוך, הפיקוח, יש ארגוני המורים, שגם להם יש דרישות, ואנו מחויבים לחיות בשלום עם כולם.

שוש וינטר: לא תמיד זה עולה בקנה אחד.

יהודית גידלי: תלמידים יש גם?

יהודית גידלי: מה איתם?

שוש וינטר: אני עוזבת את ההורים ואת התלמידים, אני מדברת רק על אותם בוסים ששולחים לנו תפקידים ומטלות, וגם הרשתות.

שוש וינטר: יש בעיה שלפעמים הם אינם מתואמים, והמנהל חייב בדיווח ובמרות של כל אחד מאלה.

שוש וינטר: זה קושי גדול בעבודת המנהל.

שוש וינטר: יש להגדיר, למי המנהל כפוף.

מיכאל מלכיאור: לא ייתכן שהמנהל לא צריך את כל האדונים, כלשונך.

שוש וינטר: אם ראש עיר מסוים מחליט שהוא רוצה היום לטפל גם בפדגוגיה, שהיא נחלת משרד החינוך, האם אני מחויבת לפדגוגיה כפי שמכתיב אותה משרד החינוך או כפי שמגדיר אותה ראש העיר?

שוש וינטר: צריך להעלות את הנושא הזה לדיון, מהם הכלים בידי המנהל- -

רונית תירוש: פדגוגיה זה משרד החינוך.

קריאה: החוק לא מגדיר את זה כך.

שוש וינטר: זה נושא שצריך לעלות לדיון, והעובדה היא השיח הקצר שהיה פה.

שוש וינטר: לגבי האחריות הטוטאלית שלנו, ללא סמכות בכלל – למשל, חוק זכויות התלמיד אומר שאם תלמיד מושעה מבית הספר, הוא רשאי להגיש ערעור אצל מנהלת המחוז, כולם נוכחים שם - הילד, הוריו, המפקח, ועד הורים, מועצת תלמידים, והמנהל לא נוכח, כלומר זאת מין ועדת משפט והמנהל לא נוכח.

רונית תירוש: זאת טעות, יש לתקן אותה.

מיכאל מלכיאור: קיבלת הסכמה כללית בנקודה אחת.

איציק תומר: חייב להיות מונח לפני מנהל המחוז דוח מנהל בית הספר, דוח המפקח, אם הוא רלוונטי- -

מיכאל מלכיאור: אך איך ייתכן שכולם מיוצגים והמנהל לא יכול להיות נוכח?

מיכאל מלכיאור: זה מפתיע.

מיכאל מלכיאור: אתם יכולים לתקן את זה בלי הרבה פלפול.

איציק תומר: אני, בעיר ירושלים, כל שימוע שנערך לתלמיד נערך בנוכחות המנהל.

שוש וינטר: עוד דוגמה לאחריות הטוטלית ושאין לנו שום סמכות זה החוזרים האחרונים בנושא עזרה ראשונה שהגיעו לבתי הספר.

שוש וינטר: המנהל מחויב שיהיו כך וכך מגישי עזרה ראשונה בבית הספר, האחות לא מחזיקה את התיקים הרפואיים אצלה, אני יכולה לחייב מורים?

שוש וינטר: איך אני מכשירה צוות?

שוש וינטר: אני סמכות?

שוש וינטר: יצאתי למסע לפולין בחמישה אוטובוסים, לקחתי רופא.

שוש וינטר: תלמיד חש ברע, הרופא אמר להשאירו בחדר, ועל-פי החוק, אני צריכה להשאיר אתו מורה, ואמר שאם הילד ירגיש יותר לא טוב, לפנות אותו לבית חולים.

שוש וינטר: אמרתי לרופא: תן למורה סימנים, איך תדע שמצב הילד מידרדר.

שוש וינטר: איך מורה צריכה לדעת אם מצב הילד הידרדר?

מיכאל מלכיאור: מנהל ומורה שלא יכול לטפל במצב כזה, לא צריך להיות מנהל ומורה.

שוש וינטר: הפתרון היה שהרופא נשאר, אז שיהיה לי רופא בבית הספר.

שוש וינטר: לגבי המשכורת של המנהלים כנגזרת של שכר המורים, ולא כשכר מנהל, כאשר אין התייחסות לגודל ולמורכבות של בית הספר.

שוש וינטר: בתי הספר התיכוניים גדולים מאוד, מורכבים – נתיבים טכנולוגיים, עיוניים.

שוש וינטר: אני מקבלת על ניהול 49 כיתות כמו מנהלת שמנהלת 20 כיתות.

מיכאל מלכיאור: אם את קוראת את ההצעות של "אומץ", הכל בפנים שם.

שוש וינטר: אז אני רוצה לחזק את הנקודה הזאת, שהשכר שלנו נגזר משכר המורים, ותנאי הפנסיה שלנו גרועים יותר מתנאי המורים, כי ההפרשה היא עד משרה.

שוש וינטר: בנוסף, המנהל נבחן על אחוזי זכאות.

שוש וינטר: העיתונות בודקת אותנו על-פי אחוזי זכאות, אין מדדים נוספים לעשייה של בית ספר, ותוכנית חמש שנתית שבודקת תפוקות, לא נראית לי שאנו קובעים את המטרות, בראייה קדימה אמנם, אבל לפעמים קובעים את המטרות על-פי צורכי השעה.

שוש וינטר: הייתי רוצה לראות את האוטונומיה של המנהל- -

מיכאל מלכיאור: אם הבנת את דבריי, את טועה.

מיכאל מלכיאור: אני מדבר על תפוקות מוסכמות, שוודאי לא מוגדרות רק לפי מספר התלמידים שעוברים איזה ציון בבגרות, להפך.

מיכאל מלכיאור: זאת הזדמנות להעלות נושאים הרבה יותר חשובים בהישגים ובהתקדמות התלמידים.

יעקב כהן: אני לשעבר מנהל בית ספר, תואר דוקטור, אולי בן 50...

יעקב כהן: לדעתי, מנהל צריך לטפל בבעיות חינוכית.

יעקב כהן: אם מדברים על בית ספר על-יסודי, הייתי בזה, יש הרבה מה לעשות.

יעקב כהן: אנו רואים בעיתונות, יש הרבה בעיות שאין לנו הנושאים האלה, אך יש מה לעשות.

יעקב כהן: לצערנו, מושתתת על מנהל כל-כך הרבה משימות, שהיו צריכות להיות כאן שתי רשויות.

יעקב כהן: לדעתי, המצב נהיה לאחרונה שמנהל בית ספר צריך לעבור קורס רואה חשבון, הוא צריך להיות מנהל כספים.

מיכאל מלכיאור: לפי מסקנות של דברת, יכול להיות שזה עיקר תפקידו.

יעקב כהן: מרוב סרבולים שכחנו את העיקר.

יעקב כהן: המנהל עסוק כל היום בהגשת דוחות לרשויות המקומיות, למשרד החינוך, אם היתה פנימייה, גם היא מבקשת, למחרת מבקר מס הכנסה, מחרתיים רשם העמותות.

יעקב כהן: ברוך השם, יש פרנסה לכל הגופים.

יעקב כהן: יש פה כפל, בזבוז, המנהל עסוק חלק נכבד מיומו בדוחות, חוץ מהמטלה העיקרית שמוטלת עליו, אנו חוטאים, ולכן, לצערנו, הפירות אינם משובחים.

יעקב כהן: אנו רואים כל מיני תופעות שלא היו צריכים לקרות.

יעקב כהן: הדבר הזה צריך להיות בראש מעיינינו.

יעקב כהן: יש פה בזבוז משווע של כספי ציבור, נותנים פרנסה למשרדי רואי חשבון שכל מטרתם להרוויח, אותם דוחות מגישים חמש פעמים – לא יכולה להיות כזאת תופעה.

יעקב כהן: אותן ביקורות מגיעים מכמה גופים.

יעקב כהן: זה בזבוז מצד אחד, ומצד שני אנו מחטיאים את המטרה במשימה שמוטלת על המנהל, והוא נהיה לא רלוונטי למה שהוא צריך לשמש וליישם.

מיכאל מלכיאור: לא היית פה קודם, אך הדגשתי בפתיחה שהמנהל הוא הדמות החינוכית המרכזית, זה צריך להיות עיקר עיסוקו.

מיכאל מלכיאור: התפקידים מכוח המציאות שלנו היום הם חלק מהעניין, השאלה היא אם יש לו הכלים, העזרה.

יעקב כהן: אומרים שאין מקרה.

יעקב כהן: כדי לעשות מזה יש, אני מבקש מהיושב-ראש לקרוא לגופים הרלוונטיים, לגופים של רשם העמותות, של האוצר.

יעקב כהן: יש פה כפילות מהאוצר, אולי לפעמים גם ניגוד אינטרסים, שלפעמים רואה חשבון זוכה בכל המכרזים, אך לא הייתי רוצה להיכנס לנושא הזה.

יעקב כהן: הייתי רוצה לשמוע מה מציע היושב-ראש כדי ליישם משהו ולצאת נשכר מהעניין, והיה זה שכרנו.

אורית רוזן: אנו חיים בעידן של ניהול עצמי, וזה כשלעצמו מבורך, אך מנהל בית הספר נדרש להגדיר חזון ומטרות ותוכנית לימודים מותאמת לחזון.

אורית רוזן: התפקיד הניהולי שלנו מאופיין בסביבת עבודה רווית מתחים ולחצים, והמנהלים מחויבים למטלות פדגוגיות חינוכיות, להובלת צוות בית הספר, לטפח ולהעצים את המורים, לגייס מורים, להעריך את המורים.

אורית רוזן: בעבר המפקחים היו מעריכים את המורים, היום גם המנהל נדרש לכך, וכשלעצמו התהליך הזה מבורך, הביזור שהעביר משרד החינוך לבתי הספר ותהליך קבלת ההחלטות בבית הספר, אך בהחלט מנהל נדרש להיות איש שיווק ואיש שמגייס תלמידים ואיש כספים ואיש שגובה.

אורית רוזן: לגבי כלים למנהל, אנו סימנו לעצמנו לא מעט בעיות.

אורית רוזן: שכר המנהלים מעליב, מנהל עובד 10 שעות בשבוע יותר ממה שהוא מתוגמל עליהן, וזה לא ראוי.

אורית רוזן: זה לא מתוך בחירה - מנהל שרוצה להצליח במשימות חייב לעבוד 45 עד 50 שעות בשבוע.

אורית רוזן: רוב המנהלים חיים בתחושה שלמרות שהם נמצאים 45 עד 50 שעות בשבוע בבית הספר, הם לא מספיקים את המטלות שבפניהם.

אורית רוזן: אנו מתקשים לגייס בעלי תפקידים ראויים בגלל השכר, אנו מתקשים בגביית הכספים, בחוזר של תשלומי ההורים שוועדת החינוך של הכנסת מאשרת, רק הביטוח הוא חובה, שאר התשלומים הם רשות או קונה מרצון, ויש הורים, שכל אחד עושה הישר בעיניו, ועם זאת אנו נדרשים לצאת לטיולים, לקיים את הפעילויות, ואנו לא מקבלים גיבוי לגבי גביית הכספים.

אורית רוזן: היינו מאוד שמחים אם הביטוח הלאומי יגבה את הכספים האלה ויעבירם לבתי הספר ויחסוך מאתנו להיות האיש הרע.

אורה בר-יעקב: לגבי המנהלים והמורים בני 50; נאמר כאן שלמנהלי בתי ספר אין קריירה שנייה, ובאופן כללי זה נכון, לכן הם נתקעים בגיל 50 בתור מנהלי בתי ספר, ואז התזוזה שאנו רוצים לא קורית, יש לחשוב על זה במערך הכללי.

אורה בר-יעקב: בנוסף, אנו מנהלים של ארגונים גדולים עם הרבה מאוד מורים – זה לא רק התלמידים.

אורה בר-יעקב: אחת הבעיות המרכזיות של מעמד המנהל הוא משמעת מורים ומשמעת תלמידים.

אורה בר-יעקב: קראתי מחקר שאומר שעד 30% מהמשאבים של בתי ספר הקיימים מתבזבז בגלל נושא משמעת.

אורה בר-יעקב: הדה-לגיטימציה הכללית שיש למורים ולמנהלים בציבור היא זאת שאומרת שניתן להיות פרועים, כי למנהל אין סמכות כלפי המורים וגם אין לו סמכות יותר אפקטיבית כלפי התלמידים.

אורה בר-יעקב: הנושא של משמעת אלמנטרית והתנהגות ציבורית מחויבת הוא נושא בעייתי מאוד במערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: משמעת היא נושא מרכזי, אך זה לא יכול להיות מתוקף החלטה של ועדת הכנסת, אפילו לא של משרד החינוך, אלא מתוקף אישיותו החינוכית של המנהל.

אורה בר-יעקב: נכון, ההתנהלות והעבודה שלו בתוך בית הספר חשובים מכל חוק אחר, ועדיין בדוגמאות ששמענו, שבמקרים שיש בעיה המנהל לא מגובה, כל הנושא הזה חשוב לגבי מעמד המנהל.

רפי מיארה: למען הגילוי הנאות, אני הבאתי את הקבוצה של "אומץ חינוכי" לפגישה עם השר שטרית, שמילא תפקיד ארבעה חודשים.

רפי מיארה: הייתי לו ליועץ, ואחרי הפגישה עוד לא עזבתי לגמרי את ארגון המורים, מצא חן בעיני הכיוון, הדרך שבה הציגו, ומאז אני אתם, והייתי עסוק בגיבוש המסמך שהוצג היום ועוד מסמכים.

רפי מיארה: חבל שאנשי הסתדרות המורים הלכו.

רפי מיארה: כשאדון דורות אמר שהוא מסכים רק עם דבר אחד, נראה שהוא מסכים עם כל מה שכתוב פה, ואחריו אילן בהירי, שניהם בפנסיה כמנהלים, ורותי - שלושה אנשים שמייצגים מנהלים בתוך ארגון הסתדרות המורים.

רפי מיארה: בארגון המורים, לעומת זה, יש התאגדות מנהלים, שאני קורא לה עכשיו לחבור ל"אומץ חינוכי" ולהוביל את האחרים לארגון אחד גדול ויציג.

נורית ולנסי: מעמד המנהל נמצא אצלנו על הפרק לאורך כל הדרך.

נורית ולנסי: יש לנו תא מנהלים.

נורית ולנסי: אין לנו תאים בארגון המורים, יש רק שני תאים, שזה תא המנהלים ותא המפקחים, כי אנו מעריכים את מעמדם המיוחד גם של מנהל וגם של מפקח.

נורית ולנסי: מנהל שיש לו תפקיד כל-כך חשוב במערכת הוא המוביל, העיקרי במערכת, אך אנו לא שוכחים שהוא הראש מבין כלל המורים, ואיננו שוכחים לדבר על מעמד המורה.

נורית ולנסי: אם סמכות של מנהל זה אומר האפשרות לפטר מורה בבית הספר, אנו הראשונים שלא ניתן לזה לקרות, אך אם מעמד המורה זה להיות חלק ממערך ההחלטות הפדגוגיות בבית הספר, אנו הולכים אתם לאורך כל הדרך.

נורית ולנסי: אם מעמד מנהל אומר לתת האפשרות לפטר מורה, בשבילנו זה לא מעמד מנהל.

מיכאל מלכיאור: אם את נותנת העצמה בידי המנהל, והמנהל רואה שיש מורה שלא עונה על צורכי ההוראה- -

נורית ולנסי: לא אמרתי את זה.

נורית ולנסי: בנשימה אחת אמרתי תא מנהלים ותא מפקחים.

נורית ולנסי: יש מפקחים חיצוניים, יש להם הסמכות לבוא לבית הספר, לשמוע את המנהל, את המורה, להיכנס לכיתות, לראות מה הבעיה, ויש להם גם הסמכות להמליץ על פיטורים.

רונית תירוש: את מנהלת?

נורית ולנסי: לא, אני מורה מן המניין.

נורית ולנסי: הייתי מנהלת.

קריאה: ההורים לא דיברו פה.

מיכאל מלכיאור: דיברו פה.

מיכאל מלכיאור: הבנתי את הנקודה, זה יכול להיות שנוי במחלוקת.

אברהם פרנק: היו פה שני דיונים, אחד עסק במעמד המנהל, ואני מציע לא לקבל את גישת אבי קמינסקי, אלא להתמקד במעמד המנהל, סוף-סוף הגענו לדיון הזה, וצריך לייחד לו את הכבוד, את המקום ואת הזמן.

אברהם פרנק: הדבר השני שבו עסקנו, וצריך לשים את זה חזק על השולחן, יש לו קשר לעניין הראשון, זה שאלת הייצוג, כלומר האם ייתכן חיזוק משמעותי במעמד המנהל ללא ייצוג נפרד, ואני מבקש את זה כחלק מהדיון הכולל.

מיכאל מלכיאור: אסכם כך, ברשות חברי הכנסת, ותוסיפו ותורידו כראות עיניכם; אני מברך על הקמת הארגון "אומץ חינוכי".

מיכאל מלכיאור: זה מדרבן ומוסיף מרכיב חשוב בדיון הנחוץ של הציבור הישראלי על המקום והמעמד והסמכויות והחובות של מנהלים בישראל.

מיכאל מלכיאור: אני קורא למשרד החינוך, תשתפו אותם בדיונים בכל הדרגות, מהשרה ועד לסמנכ"ל והלאה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שבא רק כדי להועיל, וודאי לא יגרע.

מיכאל מלכיאור: חשוב שתעשו את זה.

מיכאל מלכיאור: מה שראינו פה, יש צורך לשים את הדיון של מעמד המנהל כדמות החינוכית המרכזית במוקד של כל העשייה החינוכית למען קידום הילדים.

מיכאל מלכיאור: זאת המטרה הסופית, ולא המנהל.

מיכאל מלכיאור: יש לעשות את הדיונים האלה עכשיו ולהאיץ את התהליכים גם במשרד החינוך – הקמת המכון והדיונים שאתם עושים, כדי לתת למנהלים את הסמכויות וגם את התגמול וכל המרכיבים שדיברנו עליהם בישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: חשוב לפתח קוד אתי למנהלים, שיהיה מקובל על הגורמים השונים, שיידע המנהל, מי שרוצה להיכנס לפרופסיה הזאת, מה זה מחייב ואילו סמכויות רוצים לתת בידם.

מיכאל מלכיאור: נמשיך בדיוני הוועדה בנושא הזה, נעקוב עם משרד החינוך, רוצים להיות מרכיב חשוב בעניין, יש לנו עמדות ברורות בנושא הזה - כמובן, בשיתוף עם ארגוני המורים ועם נציגות ההורים, שחשובים כמרכיבים שונים של העניין.

מיכאל מלכיאור: גם הדברים שאמר חבר הכנסת יעקב כהן צריכים להיות חלק מהעניין – לא להפריז במאמץ האדמיניסטרטיבי והבירוקרטי של המנהל, לתת לו גם שם את העזרה והכלים, אולי הוא צריך רואה חשבון צמוד.

יעקב כהן: בואו נקרא למערכת החינוך- -

מיכאל מלכיאור: אני מעיר את זה גם פה במסקנות, כי ודאי שהיום אין דבר כזה, מנהל של שום גוף, שאין לו הכושר גם הארגוני וגם של ניהול כספי, אך זה לא יכול להיות המרכיב המרכזי.

מיכאל מלכיאור: הדמות החינוכית, העשייה החינוכית, הדוגמה החינוכית צריכות להיות במרכז.

מיכאל מלכיאור: אם כל היום הוא עוסק בדוחות כספיים ובגיוס כספים- -

יעקב כהן: הייתי מציע לקרוא לאוצר בעניין.

מיכאל מלכיאור: זה פתיחת הדיון, והערנו את זה במסקנות כדי שזה ייכנס לכלל החשיבה בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: אנו מברכים את כל הגורמים שעוסקים במלאכת הקודש כדי לקדם ולמקד את הפתרונות במשבר החינוכי בדרך של העצמה של הפרופסיה של מנהל בית ספר.

מיכאל מלכיאור: תודה לכולם על דיון ענייני.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.