ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 73, 2006-11-01 09:00

מיכאל מלכיאור: תודה רבה ובוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מתנצלים על האיחור.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שאנחנו פה חשוב לנו מאוד, לכל חברי הכנסת, השיח הזה שמתקיים מדי שנה.

מיכאל מלכיאור: אני עוד זוכר את הפעמים הראשונות, מיד אחרי הרצח הנורא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו זקוקים בחברה האזרחית לארגונים כמו "גשר" כדי לעזור לנו, נבחרי הציבור, לאחות את הטלאים בעם ולצאת לדרך עם נרטיב משותף, עם יעדים משותפים, גם אם יש חילוקי דעות אידיאולוגיים או של אמונה.

מיכאל מלכיאור: נמצאים אתי פה חברי הוועדה אלכס מילר, יוסף שגאל ויואל חסון, שבאו על אף שיש עכשיו הצבעות בוועדות שונות, שבהן הם חייבים להיות.

מיכאל מלכיאור: נביא לשאר חברי הכנסת את הרשמים מהדברים שאנחנו לומדים פה היום.

מיכאל מלכיאור: אני במיוחד שמח להיות באוהל של הרב דוקטור דני טרופר, שהוא חלוץ מכל הבחינות בתחום של הדו-קיום, הרב-תרבותיות והיצירה של נרטיב משותף בחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: כבוד לנו, ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, להתארח באוהל שלך ושל עמותת "גשר".

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים על גבולות הביטוי במערכת החינוך המורחבת, לא רק בתי ספר אלא גם תנועות נוער, מתנ"סים, כל מה שנקרא חינוך.

מיכאל מלכיאור: אפשר להוסיף גם ישיבות ומכינות קדם-צבאיות.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנתחיל עם תיאור המצב על ידי משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: תאר לנו איך ההוראות כלפי בתי הספר, מה מורה עושה כשהוא שומע ביטוי שחורג מהכללים וההוראות, ומתוך זה גם נגיע לשיח יותר מורכב, של הדברים המאוד קשים שעומדים על סדר היום שלנו.

יהודית תמיר: בוקר טוב, אני מאוד שמחה להיות באוהל ההידברות.

יהודית תמיר: לכידות חברתית מתוך כבוד לאחר, מתוך הבנת השונות של האוכלוסייה הישראלית היא חשובה מאוד.

יהודית תמיר: המשרד הוציא הנחיות בנושא ההתנהלות הבית-ספרית, כאשר בבסיס ההנחיות כתיבת תקנון בית-ספרי, כאשר המשרד אינו קובע את התקנון.

יהודית תמיר: הוא הציע הצעות, אבל התקנון חייב להיות מותאם לאוכלוסיית התלמידים.

יהודית תמיר: בתקנון אמורים להיות שותפים המורים, ההורים והתלמידים.

יהודית תמיר: אנחנו מאמינים ששיתוף התלמידים בתקנון ייצור את התשתית התרבותית לכיבודו ולקבלת אחריות משותפת.

יהודית תמיר: כל הסנקציות וכל ההיבט החינוכי הוא באחריות בתי הספר, באחריות המורים, כיוון שרק המורים מכירים את תלמידיהם ומסוגלים להתמודד עם כל הרגישויות, עם כל הקשיים ועם כל המורכבות של החיים במדינתנו, שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית.

יהודית תמיר: חופש הדיבור הוא אחת החירויות הבסיסיות ביותר בכל חברה דמוקרטית, וצריך להימנע בכל דרך מלפגוע בה.

יהודית תמיר: מאידך, יש לה את הגבולות המאוד ברורים שלה.

מיכאל מלכיאור: מהם הגבולות?

יהודית תמיר: כבוד האדם, הפגיעה שלי באחר היא גבול לחופש הדיבור שלי.

יהודית תמיר: אסור לי לעשות את זה כלפי תלמיד אחר בכיתה.

יהודית תמיר: אני לא צריכה לחשוב על מגזר בציבור.

יהודית תמיר: החינוך מתחיל בבית, בכיתה.

יהודית תמיר: כולנו, גם כמורים וגם כהורים, יודעים שחופש הדיבור הוא ערך מקודש, אבל בגבולותיו.

יהודית תמיר: אותי מעניין לשמוע מה תגובת התלמידים לתפיסה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין יותר פרטים.

מיכאל מלכיאור: ככלל זה נשמע מאוד ברור והגיוני.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול מעשית, אם יש תלמיד או מורה שמביע תמיכה ברעיון הטרנספר, האם זה נקרא הסתה נגד קבוצה?

מיכאל מלכיאור: האם זה נקרא לגיטימציה של האחר, או לא?

יהודית תמיר: כל הסתה פוגעת בחופש, היא פוגעת באחר, אי לכך אין לה מקום.

יהודית תמיר: התפיסה של המטה שאני עומדת בראשו היא שכל רעיון שפוגע באחר - - -

מיכאל מלכיאור: רעיון הטרנספר פוגע באחר?

יהודית תמיר: לצערי, בהחלט כן.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: הבנו את גבולות השיח.

מיכאל מלכיאור: ניתן קודם לתלמידים לדבר.

נועה: אני לומדת במכינה הקדם-צבאית.

נועה: השאלה שלי היא: מתי התחילו ליישם את התקנון ?

יהודית תמיר: התקנון הזה יצא בחוזר מנכ"ל לפני כעשר שנים.

יהודית תמיר: כל בית ספר אמור לפעול לפי הנחיות חוזר מנכ"ל.

נועה: הייתי 12 שנים בבית ספר, וזה אומר שעשר שנים התקנון הזה חל עליי.

נועה: איך אתם בודקים שהוא באמת בא לידי ביטוי בבתי הספר?

נועה: איך אתם מתווים קו אחיד לבתי הספר החילונים, דתיים, קיבוציים, ישיבות?

נועה: לכל אחד יש השקפת עולם שונה לגמרי, איך את קובעת את הגבולות המדויקים לגבי כל אחד מבתי הספר?

נועה: איך זה מתבטא בכיתות עצמן?

נועה: איך המורים מביאים את זה לידי ביטוי?

נועה: בוגרי מערכת החינוך, שאני פגשתי בהם, לא ניחנו בתרבות דיון נאותה, שמאפשרת את עניין הבעת הדעות הזאת.

יהודית תמיר: באשר לאחידות התקנון, אני חוזרת ואומרת, אנחנו לא מצפים לתקנון אחיד.

יהודית תמיר: אנחנו מדינה רבת תרבויות, ויש להבין שחובה עלינו לכבד את כל התרבויות השונות.

מיכאל מלכיאור: אבל איך מתבצע הפיקוח של המשרד אם בכלל יש תקנון?

יהודית תמיר: אצלך בבית הספר מעולם לא היה תקנון?

נועה: אני לא אומרת דבר כזה.

נועה: אצלנו קיים התקנון הזה, אבל לא אצל כל המורים, לא בכל הכיתות ולא בכל הגילאים.

נועה: השאלה היא איך את קובעת לכל בית ספר מה הגבולות?

נועה: את אומרת שאנחנו חברה רב-גונית והגבול שלי יכול להיות שונה מהגבול בבית ספר אחר.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שיהודית אמרה בצורה מאוד ברורה שכל בית ספר יכול לקבוע את התקנון שלו, כל זמן שזה בתוך הגבולות שהיא ציינה בצורה ברורה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שיש בית ספר שיצמצם יותר את השיח או יכוון את השיח למקום אחר, אם זה בית ספר דתי או חילוני או ערבי.

מיכאל מלכיאור: כל בית ספר שונה.

מיכאל מלכיאור: נועה, מה את חושבת שצריכים להיות גבולות השיח בתוך המסגרת הקהילתית?

נועה: זאת שאלה קשה.

נטע: אני אענה על השאלה.

נטע: אני חושבת שהיום תפקיד המחנך הוא להעביר את הטלת הספקות של התלמידים ממה שהם מקבלים מהחברה, מהתקשורת, כמו למשל, שיח ההתנתקות.

מיכאל מלכיאור: מה פעולות השיח בשאלת ההתנתקות, למשל?

נטע: אני חושבת שהמחנך לא צריך להעביר את הדעות הפוליטיות שלו, הוא יכול לעמוד בשני הקצוות של הקשת הזאת.

מיכאל מלכיאור: הוא יכול להביע את העמדה הפוליטית שלו?

נטע: לא.

מיכאל מלכיאור: אבל מה גבולות השיח?

מיכאל מלכיאור: נניח שמישהו יושב בכיתה ואומר שהמתנחלים הם פראי אדם שראוי למגר אותם מתוך כלל ישראל.

מיכאל מלכיאור: האם זה דבר לגיטימי שתלמיד יגיד את זה?

נטע: אני באה מבית ספר קיבוצי, שער הנגב בדרום, ההתנתקות הייתה מאוד קרובה אלינו.

נטע: השיח הכיתתי אצלנו ובכל בית הספר כלל מורים ותלמידים והיה מאוד טעון.

נטע: כשמורה התבטאה בעד ההתנתקות – ואנחנו נחשבים בית ספר שמאלני – היה מאוד קשה לקבל את זה.

נטע: אז אני לא חושבת שמורים יכולים להביע פוליטית.

נטע: תלמידים רשאים להביע את דעתם ואת רגשותיהם במידה וזה לא פוגע באחר.

נטע: לי לא נאמר אף פעם בכיתה שהמתנחלים הם כאלה וכאלה בגלל שאצלנו למדו שלא עושים הכללות על בני אדם.

מיכאל מלכיאור: אז כנראה שכן הפעילו את התקנון אצלכם.

מיכאל מלכיאור: תודה.

אור: אני לומדת בכפר הנוער מוסינזון, תלמידת כתה י"א.

אור: בית הספר שלנו הוא מיוחד מכיוון שבכפר הנוער שלנו יש ילדים שעלו ללא הורים מארצות שונות, בין היתר ארצות הברית, ברית המועצות.

אור: חשוב לתלמידים לראות את מגוון הדעות, ופה נכנס תפקיד המחנך.

אור: לדעתי, אין תפקידו של המחנך להביע דעה ברורה, אלא להציג את שתי הדעות ולהציג שאלה בפני התלמידים ולתת לתלמידים להתבטא ולהביע את דעתם שלהם.

מיכאל מלכיאור: תודה.

לינוי: אני מתיכון "עתיד" לבנות ברמת גן.

לינוי: בעיקרון אנחנו מסכימות שתפקיד המחנך לכוון את הדיון בכיתה ואז כל אחד מתבטא כפי שהוא מרגיש.

לינוי: תפקיד התלמידים הוא להעלות את נושא הדיון, תפקיד המחנך הוא רק לכוון את הדיון.

מיכאל מלכיאור: יכול לבוא לבית הספר שלך – שאני מבין שהוא בית ספר דתי – אדם ולהגיד שההתנחלויות הורסות את המדינה?

לינוי: לפני כמה שנים היה ניסיון להראות מגוון של דעות.

לינוי: באופן טבעי, תלמידות התנגדו לדעות שהן נגד ההתנחלויות.

לינוי: אבל אני יודעת שיש בבית הספר כל מיני דעות.

לינוי: אני יכולה להגיד רק מה קורה בכיתה שלי.

מיכאל מלכיאור: היו בנות מבית הספר שלך שאמרו שהן חוששות להביע עמדה שנוגדת את עמדת הרוב, מחשש לחרם חברתי בגלל הדעות שלהן.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות דבר כזה?

לינוי: יכול להיות, אני אף פעם לא נתקלתי בדבר כזה.

לינוי: אני חושבת שיש סובלנות כלפי דעות אחרות.

לינוי: אני יכולה להתווכח עם מי שיש לה דעה שונה משלי, אבל זה לא אומר שלא אהיה חברה שלה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

שיר: אני חושבת שחובתה של מערכת החינוך לכוון את התלמידים לדרך כלשהי.

שיר: אני מסכימה למה שאמרת קודם, שכל בית ספר צריך להחליט על הכיוון שלו ולכוון את התלמידים שלו בהתאם לזה.

מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות גם כיוון דתי אבל גם כיוון פוליטי?

שיר: ודאי, כי אנחנו לא מוציאים דברים מההקשר.

שיר: הכול קשור יחד, זאת דרך חיים שהיא אחת.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, המורה יכול לכוון אתכם לדעה פוליטית מסוימת.

שיר: הוא לא יכול לכוון אותנו ולהכריח.

שיר: אני יודעת שמורים נמנעים מלהגיד דעה אישית שלהם.

שיר: לא לכל המורים יש אותה דעה, כמו שיש ריבוי דעות בקרב התלמידים כך זה גם בקרב המורים.

שיר: הם לא תמיד אומרים את הדעה האישית שלהם אבל יש דעה של בית הספר, שאליה בית הספר צריך לכוון.

שיר: ההנהלה צריכה לכוון את המורים מה להגיד לתלמידים.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מברכים את חברת הכנסת רונית תירוש שהגיעה עכשיו.

מיכאל מלכיאור: היא הייתה מנכ"לית משרד החינוך, אבל עכשיו היא באה מתוקף תפקידה הפרלמנטרי, כחברה פעילה בוועדת החינוך של הכנסת.

מיכאל מלכיאור: נגיד שיהיה מורה בבית הספר שלך שיגיד שלא צריך לתת להצביע במדינת ישראל, זה לגיטימי?

שיר: אין אפשרות שהמורה יגיד את דעתו האישית מכיוון שיש מגוון דעות גם בקרב המורים, אבל יש דעה של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: ויכולה להיות דעה של בית ספר שלערבים אין זכות להצביע במדינת ישראל?

מיכאל מלכיאור: ראיתי סקר לפני שנתיים שאומר ש-80% מהמורים במערכת החינוך הדתי בישראל חושבים שלערבים אין זכות להצביע במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: מה את אומרת על עמדה כזאת?

שיר: אני חושבת שאם מורה מדבר באופן פרטי, עם המשפחה שלו, יכול לחשוב בצורה כזאת.

שיר: הוא לא יכול להביע את דעתו האישית בכיתה, ולכן יש דעה של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע לשמוע את הרב פופל, שיש לו הרבה ניסיון בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: יש היום דברים על סדר היום שאי אפשר להתעלם מהם.

מיכאל מלכיאור: יש ויכוח גדול בירושלים על נושא מצעד הגאווה.

מיכאל מלכיאור: זה נושא מאוד רגיש, ואני רוצה לשאול אותך, איך אתה היית, כמחנך, מטפל בנושא הזה?

מיכאל מלכיאור: מה גבולות הביטוי בנושא כזה?

הרב פופל: אני חושב שתפקיד בית הספר הוא לעזור לתלמידים לרדת מהשטחיות של התקשורת ולהעמיק בבעיות.

הרב פופל: אחת הבעיות הקשות בכל הויכוחים האלה היא שאנחנו רואים דבר מה מאוד שטחי ובלי הכרה עמוקה, בלי מחשבה וניתוח של הנושא.

הרב פופל: מה שקורה הוא שבמקום לדבר על הנושא אנחנו עוברים להתקפות אישיות או התקפות קבוצתיות, בגלל שקשה מדי לדבר על הנושא, כי אנחנו יודעים עליו מעט.

הרב פופל: אני, כמחנך, רואה פה הזדמנות לעשות שני דברים: גם לדבר על הבעיה של הומוסקסואליות, וצריך לדעת מה לעשות אתה, ומצד שני יש קבוצה של חרדים ומוסלמים בירושלים שהמצעד פוגע בהם.

הרב פופל: אני חושב שלפני שמגיעים למסקנה צריכים להבין את הכאב של כל צד.

הרב פופל: אם היו מבינים את המניעים של כל צד, ואם היינו מצליחים לנתק את זה מהפוליטיזציה, אין לי שום ספק שהבחירה לעשות את המצעד בירושלים זאת החלטה של עליה מסוימת; דווקא בירושלים, דווקא במעוז דתי.

הרב פופל: לכן, יש כאן בעייתיות.

מיכאל מלכיאור: גם ההחלטה לעשות את ההפגנות הנגדיות היא החלטה מכוונת.

הרב פופל: כשהציבור החרדי מארגן הפגנה זאת הסתה, כשחילונים מפגינים זאת הפגנה.

הרב פופל: צריכים להיזהר.

הרב פופל: ההחלטה לערוך הפגנה אינה הסתה.

הרב פופל: זאת זכות לגיטימית, ואנחנו צריכים להכיר ולהעריך את זה.

הרב פופל: אחרי מה שקרה עם רצח רבין, זכרונו לברכה, אני אישית זהיר מאוד בשימוש במילה "הסתה".

הרב פופל: צריך לבדוק אם יש הסתה מכוונת או הפגנה.

הרב פופל: אני רוצה לשאול אותך, האם הניסיונות לעשות מיני דברים על הר הבית – שבסוף לא נעשו בגלל שפחדו מאלימות – גם כאן יש הפגנה?

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים שאמרת בהתחלה לגמרי מוסכמים.

מיכאל מלכיאור: האם זאת הסתה או לא – התראיינתי אתמול בערוץ 2 והראו לי קול קורא של הרבנים המרכזיים בירושלים, שאומר שכל יהודי חייב למסור את נפשו על זה שלא יתקיים מצעד הגאווה.

מיכאל מלכיאור: אני לא בטוח שאפשר להגיד שזאת לא הסתה.

הרב פופל: האם התכוונו להיהרג או שזה ביטוי דתי?

מיכאל מלכיאור: זה ביטוי דתי שאנשים יכולים לפרש גם בצורה מאוד בעייתית.

מיכאל מלכיאור: או שאומרים ש-80% מההומוסקסואלים הם פדופילים – לא בטוח שאתה יכול להגיד שזאת לא הסתה נגד קבוצה.

מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי שהזכות להפגין היא זכות בסיסית בכל חברה דמוקרטית.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חותרים לשיח הרבה יותר מעמיק, שיח שמבין את שני הצדדים של המטבע ונותן לתלמיד אפשרות ללמוד, להעמיק, לגבש עמדה מתוך בחירה.

מיכאל מלכיאור: זאת המטרה של החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאלה דברים שאנחנו חייבים להדגיש הרבה יותר.

מיכאל מלכיאור: חבר-הכנסת חסון, תביע את עמדתך בעניין, בבקשה.

יואל חסון: בוקר טוב לכולם.

יואל חסון: אני שמח להיות כאן.

יואל חסון: אני רואה את מערכת החינוך כעולם הנוער, עולם בו אתם ביומיום ובסופו של דבר תקישו ממנו גם על החיים שלכם אחר כך בחברה.

יואל חסון: אני לא חושב שניתן לאכוף, מדובר באחריות של כל אחד ואחת מאתנו.

יואל חסון: כולנו נמצאים על אותה ספינה, וכל אחד מאתנו צריך לדעת איפה הגבול שעלול לטלטל באופן חמור את הספינה או להטביע אותה.

יואל חסון: לפעמים התחושות שלנו – ובדרך כלל יש לנו יכולת להיאבק בצורה חריפה על הדעות שלנו – לוקחות אותנו רחוק מדי, ועלול להיות שלא תהיה דרך חזרה, של הידברות בין הקבוצות.

יואל חסון: יש כאן קבוצות, אולי יותר מאשר בחברה אחרת, אבל צריך לדעת איך לא לעבור את הגבול ולא לפרק את החבילה, שכולנו חלק ממנה.

יואל חסון: אני חושב שמחנך, כאשר הוא עומד מול כיתה שהוא אחראי עליה, מוביל אותה, מחנך אותה, צריך לשקול כמה הוא חושף את דעותיו.

יואל חסון: בחשיפה הוא מסכן את האובייקטיביות, את זה שאפשר לראות אותו כמישהו שיכול לפתח דיון לכל הכיוונים ולא מוטה לכיוון אחד.

יואל חסון: זאת החלטתו של המחנך, אבל אני חושב שחלק מתפקידו של המחנך הוא להציג שאלות קשות, וגם להגיד את דעתו.

יואל חסון: הוא צריך לקבוע את רמת החשיפה של העמדות שלו.

מיכאל מלכיאור: זה לגיטימי שהוא ינסה להשפיע על התלמידים בכיוון הדעה הפוליטית שלו?

יואל חסון: לא, אני חושב שמדריך או מורה צריך לשקול את הגיל של האנשים שהוא מחנך, אבל הוא יכול - - -

מיכאל מלכיאור: אני חושב שיש הבדל בין מדריך בתנועת נוער, שיש לו כיוון רעיוני – לפעמים גם פוליטי – ברור, לבין מורה בבית ספר.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה שהתלמידים יקבלו כיוון פוליטי מסוים בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: אני לא מוכן לזה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאתה נותן פה לגיטימציה לכך שהורים יכולו להגיד: אני לא רוצה שהבן שלי ילמד בכיתה של המורה הפלוני, אם נותנים לו אפשרות להתבטאויות פוליטיות.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד בעייתי.

יואל חסון: אני רואה הבדל בין פוליטיזציה לבין ניצול העמדה של המורה לגיוס למטרה פוליטית או פעילות פוליטית לבין הבעת עמדה אידאולוגית או ערכית.

יואל חסון: יש הבדל בין להיות פעיל לבין הבעת עמדה.

יואל חסון: אני מסכים שהגבול הוא דק, ולכן המחנך צריך לדעת להשתמש בזה בזהירות, כי אם הוא לא יעשה את זה הוא יאבד את העמדה המוסרית שלו כמחנך ומורה שמסוגל להיות מורה של כולם.

יואל חסון: אני חושב שרבנים צריכים להקפיד עוד יותר על כל מילה שיוצאת מפיהם, על כל הערה שלהם.

יואל חסון: לפעמים, הציבור לא מבין נכון את המסר, לוקח אותו לפעמים רחוק מדי.

יואל חסון: אני חושב שבסופו של דבר אנחנו באותה סירה, וכל אחד צריך שתהיה לו בראש את האחריות האישית מה לא יטלטל יותר מדי את החברה ולא יטביע את כולנו, כקבוצה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חבר-הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: בוקר טוב, תודה לעמותת "גשר" על ההזמנה.

אלכס מילר: אני מאוד שמח להיות כאן, במיוחד ביום כזה, כי היום אנחנו מתמודדים עם השאלה עד כמה הבעת דעה יכולה לעבור את הגבול.

אלכס מילר: עלו הרבה שאלות מהתלמידים על עמדת בתי הספר, עמדת המורים כלפי נושאים שקשורים לפוליטיקה.

אלכס מילר: אני חושב שבית הספר, המורה, צריך לתת לכם כלים.

אלכס מילר: אתם, בסופו של דבר, אלה שתחליטו.

אלכס מילר: צריך שיהיו כמה דעות, שתהיה לכם אפשרות לבחור, שלא יכריחו אתכם ללכת לכיוון מסוים שאתם לא מסכימים לו.

אלכס מילר: אין בעיה בכך שתביעו את דעתכם בכל מיני נושאים, אבל חשוב מאוד שתשמרו על הכבוד; כבוד כלפי החברים שלכם, כבוד למורים שלכם, כבוד להורים שלכם.

אלכס מילר: על ידי הדיאלוג החינוכי תוכלו להגיע שאנשים ישמעו אתכם, יבינו את מה שאתם אומרים וישקלו את דרך הפעולה שלהם בהתאם.

אלכס מילר: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת רונית תירוש, אשאל אותך שאלה ספציפית לא כמחנכת, אלא כפוליטיקאית.

מיכאל מלכיאור: הציגו בפנינו סקר שמראה שהפוליטיקאים הם הגורם מספר אחד לפילוג בתוך העם.

מיכאל מלכיאור: מה אנחנו, בכנסת, יכולים לעשות כדי לשנות, לא רק את התדמית, אלא את המציאות הזאת?

רונית תירוש: בוקר טוב, תודה לעמותת "גשר" על ארגון הארוע.

רונית תירוש: אני קצת מתפלאת למה אתה מפנה אליי שאלה כזאת, כי אני עוד לא הפנמתי שאני פוליטיקאית.

רונית תירוש: הכנסת, בימת המליאה, הוא לא מקום שאני מרגישה בו טוב.

רונית תירוש: זה מקום שלא מכבד את המאזינים לו, כולל אותנו, חברי-הכנסת, בינינו לבין עצמנו.

רונית תירוש: אני חושבת שיש מה לעשות בכנסת בנושא של תרבות דיבור וגם לשים לב שאנחנו, כחברי כנסת, מייצגים מנהיגות מסוימת; אנחנו, המורים, מייצגים מנהיגות; אנחנו, הרבנים, מייצגים מנהיגות; לכל מילה שלנו יש משקל אדיר.

רונית תירוש: הנוער, שעוד לא מעוצב דיו מבחינת עמדות והשקפות עולם, מאוד מושפע מאנשים שרואים בהם מנהיגים.

רונית תירוש: אי לכך, אנחנו צריכים לקחת אחריות רבה על כל מילה שיוצאת מהפה שלנו וגם על הדרך שאנחנו אומרים את הדברים הללו.

רונית תירוש: למורים יש עמדות, ואני חושבת שאדם לא צריך לשקר לעצמו, אבל הוא צריך לשים לעצמו קווים אדומים, לדעת מאיזו נקודה מילותיו הופכות להסתה.

רונית תירוש: גם אם הוא לא מתכוון להסתה, אבל מאחר שהוא מנהיג ומודל לחיקוי, למילים שלו יש כוח של הסתה.

רונית תירוש: חבר-כנסת אמר שיש נטיה להאשים את הימין, ובעיקר את המגזר הדתי, כמי שאחראי לרצח, וזאת הכללה קשה וגסה.

רונית תירוש: אני מסכימה שזאת הכללה קשה וגסה, יחד עם זאת אי אפשר להתעלם מהעובדה שמתוך הציבור הדתי קמו רבנים והרשו להתשמש כמעט בכל האמצעים כדי לעשות מעשה, בעיקר שהם אמרו פולסא דנורא על רבין.

רונית תירוש: גם אצל שרון אמרו את זה, אבל על שרון אולי השב"כ שמר יותר.

רונית תירוש: אי אפשר להתעלם מהסתות כאלה.

רונית תירוש: לא בכדי הוזכר כאן מצעד הגאווה, כי שמעתי את ברוך מרזל אומר:

רונית תירוש: כל האמצעים כשרים למנוע את המצעד הזה.

רונית תירוש: אני כואבת את הצורך הפרובוקטיבי הזה לעשות את המצעד בירושלים, כנגד כל הדתות.

רונית תירוש: הרי גם הערבים נגד, גם היהודים על כל הרבדים שלהם, וצריך לגלות רגישות.

רונית תירוש: אבל יש דיבר בעשרת הדברות שאומר "לא תרצח" ומזה נגזר איסור גם נגד אלימות.

רונית תירוש: יש קווים אדומים.

רונית תירוש: לא בגלל שמישהו חושב אחרת ממני אז כל האמצעים כשרים.

רונית תירוש: אין דבר כזה.

רונית תירוש: אני חושבת שזאת זילות גם בנושא של קידוש השם, לא כל דבר הוא קידוש השם.

רונית תירוש: צריך להיזהר מאוד בעניין הזה, ובראש ובראשונה אנחנו, המנהיגות.