ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 86, 2006-10-31 09:00

משה שרוני: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

משה שרוני: אני רוצה לבקש את אישור ועדת המשנה לעניין הצעת חוק השתלת איברים.

משה שרוני: יו"ר הוועדה יהיה חה"כ אלדד.

משה שרוני: חברי הוועדה: חה"כ אברהם רביץ, חה"כ נאדיה ח'ילו, חה"כ חיים אמסלם, חה"כ סופה לנדבר, חה"כ רן כהן.

משה שרוני: אני רואה כי כולם מאשרים את הקמת הוועדה.

משה שרוני: אני פותח את הישיבה.

משה שרוני: אני מבקש מחבר הכנסת רן כהן לפתוח.

רן כהן: אדוני היושב ראש, תודה לך על קידום הנושא הזה.

רן כהן: אני אפתח בכמה דברים שיכניסו אותנו לגוף העניין.

רן כהן: הצעת החוק הזאת חדשה בוועדה בקדנציה הזאת, אבל אנחנו מטפלים בה כבר 4-5 שנים.

רן כהן: נדמה לי, שהעובדה שאתה מביא אותה לדיון היום כדי לקדם אותה לקראת קריאה שנייה ושלישית, היא הצעד הראוי.

רן כהן: קיים ויכוח ההיסטוריה שנדון סביב הצעת החוק הזאת כבר 1,000 פעמים.

רן כהן: אני רוצה לדבר על הנושא הזה, כדי להוריד אותו מסדר היום.

רן כהן: הנושא הוא, שאם מבטיחים בחוק את ההשמה החוץ ביתית, זה בא על חשבון הטיפול בקהילה.

רן כהן: אני רוצה לומר, כי זה לא נכון.

רן כהן: ברור לי לגמרי כי כיוון שההשמה במסגרת חוץ ביתית היא יותר יקרה, משרד האוצר ומשרד הרווחה יעשו הכל כדי להבטיח שיהיו ברשויות הרווחה הכלים והכספים כדי שהילד יקבל את הטיפול בקהילה.

אברהם רביץ: האם יש הערכה של כמה כסף דרוש?

מוטי וינטר: מאות מיליונים.

רן כהן: מדובר כאן בהשמה שיכולה להגיע עד 300 ילדים, שאין להם היום מסגרת חוץ ביתית בגין העובדה שהחוק הזה לא קיים.

רן כהן: אם החוק הזה היה קיים, הם היו במסגרת חוץ ביתית.

רן כהן: למיטב ידיעתי, אין ילדים שצריכים לקבל את הטיפול בקהילה שאינם מקבלים את הטיפול הזה ברמה זאת או אחרת.

רן כהן: זה נכון שאילו הם היו מקבלים את כל הטיפול שהם זקוקים לו, היה צריך עוד תקציב.

רן כהן: נדמה לי, שאין מאיץ שיחייב את האוצר לתת למשרד הרווחה את התקציב לטיפול בקהילה יותר מאשר החוק הזה.

רן כהן: אחרת האוצר יצטרך לממן את המסגרת חוץ ביתית, וזה הרבה יותר יקר.

רן כהן: לכן, החוק הזה הוא שוט על מקבלי ההחלטות להבטיח שיהיה טיפול מקסימלי בקהילה, וגם שתהיה מסגרת חוץ ביתית לילדים שאין להם טיפול בקהילה.

מוטי וינטר: לא הבנתי.

רן כהן: מאחר ומשרד האוצר יודע, שאם הוא לא מממן את הטיפול בקהילה הילדים האלה יגיעו למסגרת חוץ ביתית וזה הרבה יותר יקר, הוא יהיה חייב למממן את הטיפול בקהילה כי הוא יידע שהוא יצטרך אחר כל לשלם פי 5.

רן כהן: ברמה העקרונית, החוק הזה הוא שוט לטובת הקהילה, והוא גם בא להבטיח את הילדים במסגרות חוץ ביתיות.

רן כהן: לי לא מפריע, שנוסיף פסקה שאומרת שאין בסעיף זה כדי לתת עדיפות להשמה חוץ ביתית ושצריך לתת מענה קודם כל בקהילה לילדים שיכולים לקבל את הטיפול הראוי בקהילה.

רן כהן: אין לי בעיה עם זה.

משה שרוני: האם למשרד הרווחה יש כלים לזה?

רן כהן: ודאי.

רן כהן: משרד הרווחה הוא משרד מקצועי, שיש בו אנשים מקצועיים.

משה שרוני: השאלה אם יש להם כלים לזה.

רן כהן: התפקיד שלנו הוא לתת להם כלים.

רן כהן: דבר אחד בטוח, אי אפשר להשאיר ילד שאונסים אותו, שמכים אותו ומשפילים אותו במסגרת ביתו, משום שיש קווטה שנגמרה בטירת הכרמל, בנצרת עלית או בירוחם.

רן כהן: ילד הוא ילד, והוא צריך לקבל את המסגרת המתאימה לו, כפי שזה מחויב לפי הכללים של מדינת ישראל.

רן כהן: אנחנו נמצאים באיזו סתירה איומה.

רן כהן: אנחנו הסמכנו את בתי המשפט להוציא ילדים מחזקת הוריהם למסגרת חוץ ביתית.

רן כהן: בית המשפט מוסמך על פי מדינת ישראל להוציא את הילד, אבל מדינת ישראל אומרת שהיא מוסמכת להוציא אותו, אבל היא לא מחויבת לתת לו מסגרת חוץ ביתית.

רן כהן: המדינה מסמיכה את ועדות ההחלטה להוציא את הילד הזה בהסכמת הוריו מביתו, אבל אני לא מחויבת לתת לו מסגרת כי נגמרה לי הקווטה.

רן כהן: זה דבר בלתי נסבל ובלתי סביר משום בחינה.

רן כהן: אם רוצים להוסיף תוספת בחוק שבאה להבטיח שיש קדימות להשמת הילד בקהילה ומימון זה, אין לי בעיה.

רן כהן: זה בתנאי שמה שברגע שבו בתי המשפט או ועדת ההשמה מחליטים,, המסגרת הזאת תהיה פתוחה בפני הילד.

רן כהן: לא הייתי מסכים בשום פנים ואופן שבבואי לארץ, יגידו לי שאין מקום לילד שבא מבגדד.

רן כהן: אין דבר כזה.

רן כהן: לא עולה על דעתי שהמדינה תגיד, אני מוסמכת להוציא אותו מהבית אבל אני לא חייבת לתת לו מקום.

רן כהן: זה מה שהחוק הזה אומר.

משה שרוני: לא מסתדר לי דבר אחד.

משה שרוני: נניח שהילד יהיה בקהילה ובערב הוא יחזור הביתה לגיהינום.

משה שרוני: מה יועילו חכמים?

רן כהן: זה מה שהחוק הזה אומר.

רן כהן: אם הילד חוזר לגיהינום, אסור לו לחזור.

רן כהן: הוא צריך להיות במסגרת שתגן עליו גם ביום וגם בלילה.

אברהם רביץ: אילו היינו במדינה נורמלית, לא היינו זקוקים לחוק הזה.

אברהם רביץ: במשרד הרווחה יש אנשי מקצוע נפלאים, והם מסדרים ילדים שצריכים לקבל טיפול בקהילה.

אברהם רביץ: אין כל ספק, כי כאשר ניתן לטפל בילד במסגרת המשפחה והקהילה, זה עדיף על פני כל מוסד.

משה שרוני: למה אתה חושב שמוסד הוא לא כל כך טוב?

אברהם רביץ: קשה לומר מה יותר טוב.

אברהם רביץ: זה תלוי בילד, תלוי בנסיבות ותלוי בסביבה שהוא גר בה.

אברהם רביץ: פעמים הבית הוא טוב, אבל הסביבה היא הרבה יותר חזקה מהבית.

אברהם רביץ: אנחנו לא מודדים את הדבר הזה בין טוב לרע.

אברהם רביץ: ילד נורמלי גר בבית, בסביבה ומשחק עם חברים שלו.

אברהם רביץ: אם קרה משהו, צריכים לשנות את הסביבה שתהייה קולטת גם ילדים שיש להם קשיים מסוימים.

רן כהן: הרוב הגדול של הילדים יישאר בקהילה.

אברהם רביץ: לכן, הרעיון של טיפול בקהילה הוא רעיון נפלא.

אברהם רביץ: הוא יותר זול למערכת.

אברהם רביץ: כאשר אנחנו במשרד אפשרנו לרשויות לעשות הסבה הם קפצו על המציאה, כי הם הרוויחו הרבה מאוד כספים.

אברהם רביץ: הם עשו הסבה ויכלו לתת תשובות מתאימות מאוד בתוך הקהילה.

משה שרוני: או כן או לא.

אברהם רביץ: נכון, לפעמים גם לא.

אברהם רביץ: מוטי וינטר והצוות שלו התמודדו על כל ילד.

אברהם רביץ: הם ידעו שזה טוב בקהילה, וגם שאין להם מספיק כספים.

אברהם רביץ: כל יום זה היה דיני נפשות, איזה ילד מעדיפים על פני ילד אחר.

אברהם רביץ: זה קורע את הלב.

אברהם רביץ: לפי צווי בתי משפט היו 530 ילדים שהיו אמורים להיות במוסדות, אבל לא היו לנו תקציבים.

אברהם רביץ: רן, אתה מנית 300.

אברהם רביץ: בשעה שאני הייתי במשרד היו 530 ילדים בצווי בית משפט שהיו צריכים להיות במוסדות, ולא היה להם פתרון.

אברהם רביץ: המסלול של הוצאת ילד למוסד, בהסכמת ההורים או שלא בהסכמת ההורים, קיים מבחינה חוקית.

אברהם רביץ: החוק הזה בא לעמוד אל מול הקשיים של משרד האוצר, ולחייב את משרד האוצר לעשות את מה שהוא צריך לעשות גם בלי חוק.

אברהם רביץ: לו היינו יכולים לסמוך על משרד האוצר שהוא היה מעלה את הילדים על ראש שמחתו, לא היינו זקוקים לחוק.

אברהם רביץ: הוא היה עושה את זה באופן אוטומטי, כפי שהוא עושה זאת לגבי אלפי ילדים שנמצאים במוסדות.

מוטי וינטר: 10,000 ילדים.

אברהם רביץ: הוא היה מוסיף עוד.

אברהם רביץ: החוק הזה בא לעזור ולסייע.

אברהם רביץ: אני עמדתי מעל במת הכנסת והתנגדתי לחוק הזה, כיוון שאלה ההוראות שקיבלתי בשעתו מהאוצר.

אברהם רביץ: הייתי קרוע בתוך עצמי.

רן כהן: כל מה שאני רוצה, שמשרד הרווחה לא יהיה עבד נרצע לאוצר.

אברהם רביץ: כל המשרדים הם עבדים נרצעים.

אברהם רביץ: כולנו עבדים נרצעים.

אברהם רביץ: היו לי ויכוחים אפילו עם מוטי וינטר.

אברהם רביץ: אני רציתי יותר במוסדות.

אברהם רביץ: היו לנו כל מיני דיונים על דיני נפשות.

אברהם רביץ: יכול להיות שיש הערכות בכמה כסף מדובר.

אברהם רביץ: זה חוק שהיה צריך להיות נדון בוועדת הכספים.

אברהם רביץ: צריכים להביא כספים לחוק הזה.

אברהם רביץ: יש שם אנשים אינטיליגנטים וחכמים, אבל הראש של האוצר לא עובד בכיוון שאתה תיארת קודם, שיביא לכך שהאוצר ייתן יותר כספים לטיפול בקהילה כדי שילדים לא יגיעו למוסד.

אברהם רביץ: אין מישהו שחושב שם כל כך רחוק.

אברהם רביץ: אלה אנשים טובים, אבל הם לא בנויים לחשוב מחשבות פדגוגיות ומקצועיות.

אברהם רביץ: אסור שהחוק הזה יגרע מהתקציבים המיועדים.

אברהם רביץ: האוצר יודע, שהטיפול בקהילה עדיף משתי הבחינות: בחינה חינוכית ובחינה כספית.

אברהם רביץ: בכל מקרה הוא עדיף.

אברהם רביץ: הדבר הזה כבר עמד בניסיון.

אברהם רביץ: אינני חושש שבגלל החוק הזה יבואו ויחסכו.

אברהם רביץ: לכן, החוק הוא חוק ראוי ויש אנשים שיודעים לבצע אותו במשרד.

יצחק קדמן: אנחנו תומכים בכל הלב בהצעת החוק הזאת.

יצחק קדמן: אני לא מסוגל להבין, מדוע יש אנשים שיתנגדו לה.

יצחק קדמן: אי אפשר לבטל את הטיעונים של חלק מהמתנגדים, שאותם שמעתי.

יצחק קדמן: בניגוד למה ששמענו עד עכשיו, אני בהחלט יכול לראות מצבים לא בריאים, שבהם על מנת להשיג לילד טיפול אלמנטרי, כמו טיפול שיניים, טיפול פסיכולוגי, יאלצו עובדים סוציאליים להמליץ לשלוח את הילד לפנימייה, שם הוא יקבל את הטיפולים האלה בהיעדר כל כלים לתת לו את השירות המינימלי הזה כל עוד הוא חי בקהילתו.

יצחק קדמן: זה מצב לא נורמלי.

יצחק קדמן: זה מצב שאסור שיקרה, מפני שהשורה התחתונה צריכה להיות ברורה.

יצחק קדמן: היא מורכבת משני חלקים של משפט, ואני מקווה שבחדר הזה כולם יסכימו איתי.

יצחק קדמן: ילד שלא צריך להיות בפנימייה ונשלח לפנימייה, נעשה לו עוול.

יצחק קדמן: אסור שילד יגיע לפנימייה מסיבות כלכליות, מסיבות של מחסור במשאבים כדי לטפל בו במקום אחר.

יצחק קדמן: למה לנתק אותו מהבית?

יצחק קדמן: מצד שני, צריך להיות ברור שילד שכן צריך מסגרת חוץ ביתית יישאר בבית בגלל מניעים תקציביים.

יצחק קדמן: אסור שאת זה נעטוף באידיאולוגיות שאין להן מקום.

יצחק קדמן: השאלה, האם אנחנו בעד פנימיות או עם הפנים לקהילה, היא שאלה לא רלוונטית.

יצחק קדמן: אני לא חושב שצריך להיות עם הפנים לקהילה או עם הפנים לפנימייה, אלא עם הפנים לילד.

יצחק קדמן: זה הדבר היחידי שצריך להיות.

יצחק קדמן: יש ילדים, שחייבים להישאר בקהילה כי שם יותר טוב להם.

יצחק קדמן: יש ילדים, שלא יעזור כמה הקהילה תהיה מפותחת, חייבים להוציא אותם למסגרת חוץ ביתית.

יצחק קדמן: ההחלטה הזאת צריכה להיות מקצועית, כאשר רק טובת הילד היא המפתח להחלטה.

יצחק קדמן: לכן, החוק הזה נחוץ.

יצחק קדמן: כל מי שעוסק בנושא הזה, כולל אנשי משרד הרווחה, יודע שבשנים האחרונות לא היתה שנה בה לא היה משבר אמיתי, שבו ילדים שהחליטו מקצועית שהם צריכים להיות מחוץ לבית, לא היו מסודרים בגלל שיטת המכסות.

יצחק קדמן: זאת שיטה שצריך להעביר עליה את הקלח.

יצחק קדמן: תארו לכם שמשרד האוצר או מישהו אחר היה קובע מכסה שמדי שנה ילכו לכיתה א' 120,000 ילדים ואם באותה שנה נולדו 130,000 ילדים, אז 10,000 יישבו בבית כי יש מכסות.

יצחק קדמן: תארו לעצמכם, שתקבע מכסה שילד ששבר את היד לא יעבור צילומי רנטגן כי גמרנו את המכסה לצילומי רנטגן השנה.

אברהם רביץ: את זה עושים.

יצחק קדמן: אל תיתן לאף אחד רעיונות.

יצחק קדמן: אותו דבר לגבי ילד שבית המשפט או ועדה מקצועית קבע שזה הדבר שבשבילו זאת הצלת חיים.

יצחק קדמן: לא יכול להיות שילד כזה שצריך להיות בפנימייה, אומרים לו שנגמרה המכסה.

רן כהן: חשוב להדגיש שיש סיפורים מסמרי שיער על בנות ובנים שנשארו באזור הסכנה והאלימות.

יצחק קדמן: כל שנה אנחנו עומדים בפני בעיות כאלה.

יצחק קדמן: יש מי שניסה להציג את זה, כאילו חוטפים ילדים מהורים.

יצחק קדמן: המכתבים שאנחנו מקבלים מהורים שמבקשים שיעזרו להם להוציא את הילד כי הילד מתדרדר בסביבה שלו, הם רבים.

יצחק קדמן: מצד שני, צריך למצוא את הדרכים שהחוק הזה לא ינוצל לרעה, שהוא לא יביא למצבים בלתי נסבלים.

יצחק קדמן: בעצם העובדה שחוקקנו חוק שמסדיר את הזכות לקבל שירות בפנימייה, אנחנו יוצרים חוסר איזון.

יצחק קדמן: הזכות הזאת לא קיימת כאשר הוא לא בפנימייה, וצריך לזכור את זה.

יצחק קדמן: הדבר הכי נכון והכי טוב, הוא להתחיל לעבוד במקביל על חקיקת חוק זכות הילד בסיכון לקבלת שירותים.

יצחק קדמן: זה צריך להיות הצעד הבא והמשלים, על מנת שלא תהיה עדיפות חוקית לילד כזה על פני ילד אחר.

יצחק קדמן: באמצעות החוק הזה, אם בהצהרה ואם בדברים מתקדמים יותר, להבטיח ששום החלטה בוועדת החלטה לא תיגזר מהעובדה הזאת שיש פה חוק, וזה יהיה הפתרון גם לילדים שזה לא הפתרון האידיאלי בשבילם.

יצחק קדמן: אסור שזה יקרה.

יצחק קדמן: החוק הזה הוא חוק מבורך, שצריך להעביר אותו במהירות.

יצחק קדמן: היה צריך להעביר אותו כבר לפני 10 שנים.

יצחק קדמן: הוא חוק שיבטיח, שרק ילדים שהפתרון הזה הוא הפתרון הטוב עבורם מבחינה מקצועית, לא יישארו בחוץ בגלל העדר תקציב.

יצחק קדמן: במקביל, אנחנו צריכים למצוא דרכים לחזק את האפשרות שהילדים בקהילה שלא צריכים פנימייה אבל צריכים טיפול, יקבלו טיפול ולא ילכו לפנימייה רק בגלל שזה המקום היחידי שנותן להם טיפול.

משה שרוני: צריך למצוא את השביל הטוב ביותר לילד.

מוטי וינטר: אני רוצה להמשיך בקו שמדבר על הפנים לילד.

מוטי וינטר: אני רוצה להציג את ההשקפה שלנו לגבי טובת הילד, כי אנחנו עוסקים בזה יומיום עם הרבה השקעה בכל הכיוונים.

רן כהן: האם זאת עמדת משרד הרווחה או האילוץ של הממשלה?

מוטי וינטר: אנחנו מדברים על 10,000 ילדים, שנמצאים מחוץ לבית.

מוטי וינטר: ישנם מקרים שבהם יש קושי למצוא סידור חוץ ביתי, בין אם בגלל העדר מכסה או בין אם בגלל קושי למצוא פנימייה מתאימה.

מוטי וינטר: יחד עם זה, אנחנו מצאנו שיש כ-3,900 ילדים במצבי סיכון פחות חמורים שנמצאים מחוץ לבית, חלקם כתוצאה מהעדר פתרונות בקהילה.

מוטי וינטר: ההערה של קדמן היתה נכונה.

מוטי וינטר: במחקר גדול שנעשה על ועדות ההחלטה, אמרו העובדים הסוציאליים במפורש שהם מסדרים ילדים מחוץ לבית בשל קושי במציאת מענים קהילתיים.

מוטי וינטר: כיום המספרים מדברים על פערים גדולים בין צרכים למענים, כאשר מתוך 330,000 ילדים בסיכון שמוכרים למחלקות לשירותים חברתיים, 210,000 ילדים אינם מקבלים כלל שירותים.

מוטי וינטר: לכן, מתוך המצוקה והמציאות הקיימת, אנחנו בחרנו באסטרטגיה מסוימת לפתרון.

מוטי וינטר: אנחנו טוענים, כי צריך לפתח שירותים קהילתיים ולהתאים את המענים לצרכי הילדים במצבים פחות חמורים, שנמצאים מחוץ לבית.

מוטי וינטר: יש פה שתי אפשרויות: לפנות מקומות במסגרות ביתיות לילדים במצבי סיכון חמורים, ולהוסיף תוספת משמעותית לילדים מקבלי שירות בקהילה.

מוטי וינטר: זה יאפשר לנו לשמר לשמור מקומות לילדים שזקוקים באמת ובתמים למקומות האלה, ולהפחית את הצורך ואת הלחצים לסידורים חוץ ביתיים.

מוטי וינטר: אנחנו החלטנו על מדיניות של קיצור משך שהות בסידורים חוץ ביתיים.

מוטי וינטר: הממוצע לשהות ילד מחוץ לבית הוא 3 שנים וחצי.

מוטי וינטר: אנחנו הגבלנו זאת ל-4 שנים, כאשר לאותם מקרים חריגים אפשרנו להמשיך ללא הגבלה בהתאם לצורך.

מוטי וינטר: אין מצב שילד במקרה חמור איננו מקבל את מה שהוא צריך.

מוטי וינטר: דבר שני, אפשרנו להמיר מכסות חוץ ביתיות לפיתוח שירותים בקהילה.

מוטי וינטר: למרות הירידה במספר הילדים בסידור חוץ ביתי, מספר הילדים בסיכון גבוה המסודרים מחוץ לבית לא ירד ואף עלה במקצת.

מוטי וינטר: הוא עלה במקומות בהם יש ילדים פוסט אשפוזיים/טיפוליים ובמקרים חינוכיים.

מוטי וינטר: באותם מקרים בהם המערכת חשבה שתמורת 44,000 שקלים היא יכולה לפתח שירותים, פותחו שירותים והוסתו משאבים לכיוונים מניעתיים, כמו שממליצה ועדת שמיט.

מוטי וינטר: אנחנו הגענו למצב, שבו פתחנו 10,000 יחידות שירות לילדים על בסיס 800 מכסות.

מוטי וינטר: בנוסף, הצלחנו לאגם משאבים.

מוטי וינטר: אנחנו הגדלנו בשנתיים האחרונות את התקציב הקהילתי שלנו ב-25% כתוצאה מהמהלך הזה.

מוטי וינטר: בנוסף, הוספנו לתקציב על ביסוס איגום משאבים, בתוך הרשויות המקומיות 12,000,000 שקלים.

מוטי וינטר: סך הכל המהלכים האלה שעשינו הביאו לנו תוספת של 50,000,000 שקלים.

מוטי וינטר: זאת כמות גדולה מאוד בכל קנה מידה לטובת ילדים.

מוטי וינטר: אני חוזר ואומר, כי הילדים במקרים חמורים מצאו את מקומם בפנימיות.

מוטי וינטר: חלק מהפנימיות התפנו לטובת ילדים במקרים חמורים.

מוטי וינטר: הרשויות יישמו את השירותים, פתחו מענים גמישים שמותאמים לצרכים, וגם אנחנו פתחנו תוכניות חדשות שאפשרו לרשויות לבחור את הפתרון הטוב לילד, בין אם הוא ניתן בקהילה ובין אם הוא מחוץ לבית.

מוטי וינטר: אנחנו מציעים לבטל את המכסות, לשדרג ועדות החלטה, להרחיב את היקף המשאבים המוקצים לרשויות, לשמור על גמישות בהקצאת המשאבים לתכנון וטיפול ברמה של הרשויות המקומיות, המשך תמיכה בתהליכי התכנון ופיקוח ובקרה על הדאגה לילדים עם הצרכים הרבים ביותר.

מוטי וינטר: זאת לדעתנו האסטרטגיה המעשית, היישומית והאפשרית בתנאים הנוכחיים של מדינת ישראל.

מוטי וינטר: זה לא קשור למשרד האוצר.

מוטי וינטר: ראיתי משרד אוצר משתנה וממשלות משתנות.

מוטי וינטר: אני עוסק בעסק הזה 18 שנים.

מוטי וינטר: מה שבחרנו זה על בסיס ניסיון והמציאות של מדינת ישראל.

מוטי וינטר: זאת הדרך שלנו, ואנחנו חושבים שהדרך הזאת הוכיחה את עצמה.

מוטי וינטר: היא תאפשר לכל ילד בסיכון לקבל את מה שהוא זקוק לו ללא מכסות.

יצחק קדמן: שכחת מה היה בספטמבר.

יצחק קדמן: שכחת את המשבר האחרון.

מוטי וינטר: לעיתים מישהו יוצר משבר מלאכותי.

מוטי וינטר: מכיוון שאנחנו מדברים על טובת הילדים - ויושבים פה גם התקציבן שלנו וגם נציג משרד האוצר,שיכולים להגיד אם אני לא דובר אמת - כל ילד בסיכון, שוועדת החלטה תחליט עליו, ימצא את מקומו מחוץ לבית.

מוטי וינטר: גם השנה זה היה כך.

משה שרוני: יש לי שאלה.

משה שרוני: מה קורה בעיריות ובמועצות מקומיות שאין להן כסף בכלל?

משה שרוני: הן צריכות להשתתף בתוכנית.

משה שרוני: אין להן תקציב.

מוטי וינטר: אתה מעלה בעיה נכונה, אבל היא לא בעיה שקשורה לעניין שלנו אלא למצבן של הרשויות ומשרד הפנים.

מוטי וינטר: אתה צודק, ואתה אמרת את זה גם בדיון שהיה לנו בנושא של הערבים.

מוטי וינטר: זה לא רק נוגע לילדים, אלא גם לקשישים.

מוטי וינטר: יש בעיה עם השתתפות של 25% של הרשויות החלשות והכושלות.

מוטי וינטר: גם המרכז לשלטון המקומי יגיד לך שזאת בעיה כללית שחוצה את כל הקווים והיא לא ספציפית לגבי ילדים.

דן שניט: אני מוצא שיש הסכמה בין הצדדים.

דן שניט: כולם מדברים על הילד, כולם מקבלים את זה שהעמדת מכסות בצורה מלאכותית יכולה לפגוע בילדים.

דן שניט: אני אמרתי, כי לקראת הישיבה הזאת אני רוצה לבדוק בדיקה מדגמית במקום מסוים, מה קרה עם ילדים שאחרי 5-6 שנים שהיו בפנימייה, היה להם טוב, הם הרגישו בבית, היו מוגנים, והוחלט פורמלית להחזיר אותם לקהילה.

דן שניט: קיבלתי מאותו מוסד ספציפי במרכז הארץ רשימה של 6 ילדים בגילים 13-14 שהוצאו על פי המדיניות לקהילה.

דן שניט: בקהילה לא היה פתרון עבורם.

דן שניט: אין מערכת מתאימה.

דן שניט: השיטה היא של הדלת המסתובבת.

דן שניט: מצאו תקציב של המדינה, שלחו אותם לפנימיות שהן כפרי נוער ושם אין את אותה מערכת תמיכה של רווחה, ושם הם עברו משבר כפול.

דן שניט: פעם הוציאו אותם אחרי שהם היו מסודרים לקהילה, והם עברו תקופה של משבר.

דן שניט: פעם שנייה, בהעדר תקציב ומכסות, לא סידרו אותם באותה מערכת של הרווחה שיש בה את הפתרון, שלחו אותם לכפרי הנוער ושם הם נמצאים.

דן שניט: איש לא בדק וזה עלה כסף למדינת ישראל, קצת פחות.

דן שניט: ילד של משרד החינוך מקבל חבילת סיוע ורווחה יותר קטנה, עולה פחות.

דן שניט: מה המסקנה?

דן שניט: כולם פה מסכימים שהעדיפות צריכה להיות על פי צרכי הילד, לפתח את ההזדמנות והשירותים כמה שאפשר קרוב לבית ולקהילה.

דן שניט: יחד עם זאת, ברור לכולם שאיננו רשאים על גבם של אותם ילדים לבוא ולקבוע שאנחנו משאירים אותם בקהילה עד שייפתחו שם שירותים ויעבירו כספים.

דן שניט: החוק המוצע מגן על מערכת קבלת ההחלטות.

דן שניט: הוא לא משאיר בידי כל הורה את ההחלטה, האם להוציא את הילד.

דן שניט: הוא אומר כי יש שני צינורות להוציא את הילד.

דן שניט: האחד הוא בית משפט.

דן שניט: גברת ארטמן יודעת היטב, כי בחוק בסעיף 3.4 לחוק הנוער כתוב:

דן שניט: לא יוצא ילד על ידי בית משפט מן המסגרת, מן המשמורת, אלא אם אין דרך אחרת לטפל ולהשגיח עליו.

דן שניט: שם פקידי הסעד הם היוזמים להוצאתם.

דן שניט: לגביהם ודאי אתם מסכימים ואין בעיה.

דן שניט: בואו נעבור לוועדות ההחלטה אינם גורם פרטי, אינם שליחים של הילדים.

דן שניט: ועדות ההחלטה הן חלק מרשות הרווחה המקומית.

דן שניט: הן בפיקוח מוחלט של משרד הרווחה.

דן שניט: משרד הרווחה רשאי על פי הכללים הקיימים בכל דיון לוודא, שמפקח של משרד הרווחה יישב בדיון.

דן שניט: מה צריך יותר מאשר לוודא, שבכל הדיונים האלה, לא רק כאשר לפקיד הסעד יש זמן, יבוא לדיון ויתכבד, יוודא, יבדוק ולא ייתן את ידו לכל מיני תהליכים לא מקצועיים.

דן שניט: אז נהייה בטוחים שהכל בסדר.

משה שרוני: אולי אין מספיק מפקחים.

דן שניט: יכול להיות שאין מספיק מפקחים.

דן שניט: תראו לאיזו תוצאה מגונה נגיע, שאם בגלל חוסר באמצעי בקרה של המשרד שאחראי על המערכת הזאת נבוא ונגיד שאין לנו מספיק כלים לוודא שהתהליך הוא בהתאם לעקרונות החוק, ולכן אנחנו מונעים הוצאת ילדים שחיוני להוציא אותם.

דן שניט: האם זה סביר.

דן שניט: הרי זה אבסורד מתוכו.

דן שניט: אם אין, שימצאו את הדרך ויבקשו אישור בקרה.

דן שניט: אני בעד בקרה מרבית על תהליך ההחלטה.

דן שניט: לא צריך לפגוע בזכות הילד לפתרון ראוי.

יואב אפלבויים: אני נמצא פה בשם העמותה לקידום הפנימיות הטיפוליות והשיקומיות בישראל, אבל אני גם אב לילד עם צרכים מיוחדים, שלומד בקהילה ונמצא בכיתה של 10 ילדים.

יואב אפלבויים: מתוך 10 אני יכול להצביע על 4 ילדים, שבאים בבוקר לבית הספר בקהילה, מקבלים את השירות שהם מקבלים מבית הספר, יוצאים אחר הצוהריים הביתה ומאוד קשה להם.

יואב אפלבויים: אין פתרונות בקהילה.

יואב אפלבויים: אני אומר את הדברים האלה לא כדי להתנגד לתוכנים של עם הפנים לקהילה או לתוכנית של עם הפנים לילד.

יואב אפלבויים: אני אומר, שהלוואי והמערכת השלטונית ומערכת הרווחה ימצאו פתרון בקהילה לכל ילד וילד.

יואב אפלבויים: זאת צריכה להיות המשימה של כולנו, ואני אומר את זה מהמקום של שמנהל פנימיות ומייצג פנימיות.

יואב אפלבויים: אני חושב שפתרון מחוץ לבית, הוא פתרון הכרחי רק לילדים שנמצאים בסיכון גבוה.

יואב אפלבויים: למרות הנתונים שהוצגו כאן, היום מסתובבים ילדים בקהילה שאין להם עדיין פתרון טיפולי.

יואב אפלבויים: אנחנו רואים בקידום החוק הזה דבר הכרחי להבראת מצבם של הילדים.

יואב אפלבויים: אני מסכים עם כל הדוברים לפני, שיקולי הדעת של ועדות ההחלטה צריכים להיות שיקולים מקצועיים, כאשר מה שמוביל ומנתב את ההחלטה זה מציאת פתרון הולם לילד, מבלי לפסול את אותם מקומות שבהם הילד מקבל שירות מחוץ לבית.

יואב אפלבויים: אסור לחסום את זה.

יואב אפלבויים: המכסות בשנים האחרונות חסמו את זה.

יואב אפלבויים: אני מברך את משרד הרווחה שמציע לבטל את המכסות.

יואב אפלבויים: אין מה לחשוש מוועדות ההחלטה המקצועיות.

יואב אפלבויים: אני לא נכנס לויכוח, האם בוועדת ההחלטה צריך לשבת מפקח או לא.

יואב אפלבויים: ישנה ועדת החלטה מקצועית, וצריך להעמיד בפניה את כל הכלים ולראות בילד כמטרה ראשונית שיקבל את הטיפול המגיע לו.

יואב אפלבויים: אם מדובר בסידור חוץ ביתי, זה צריך להיות בלי הגבלה לכל מי שמגיע לו.

משה שרוני: עורך דין שי צרפתי, האם יש לך מה להוסיף?

שי צרפתי: אין לי מה להוסיף.

פיני קבלו: אני מחזיק את תיק הרווחה.

פיני קבלו: אני רוצה לברך את חה"כ רן כהן.

פיני קבלו: אתמול עשיתי שיחות טלפון למנהלי רווחה ולארגון מנהלי הרווחה, וכולם מברכים אותך על הצעת החוק.

פיני קבלו: החוק הזה הוא חוק הכרחי.

פיני קבלו: כל אחד מאיתנו מעדיף לתת מענה בשירותי הקהילה, וזה מה שעשינו.

פיני קבלו: בהיותי ראש עיר, תמיד נתנו עדיפות להשארת הילד בקהילה.

פיני קבלו: לכן פיתחנו מועדוניות שהילדים הגיעו אליהם אחרי בית הספר.

פיני קבלו: שם הם קיבלו את ארוחת הצוהריים, עזרה בשיעורי בית, מקלחת וארוחת ערב.

פיני קבלו: לקראת 20:00 ליוו את הילד חזרה לביתו.

פיני קבלו: העדפנו לתת את השירותים בקהילה, מאשר להוציא את הילדים לפנימיות.

פיני קבלו: לא ייתכן, כי מנהלי רווחה וועדות רווחה יחליטו שצריך להוציא ילד מהבית, ויעברו 3-4 חודשים עד שתגיע המכסה.

פיני קבלו: אני שמח, כי משרד הרווחה הצטרף לנושא הזה של הורדת המכסות.

מוטי וינטר: אבל בלי חוק.

רן כהן: למיטב ידיעתי, הממשלה היא בעד החוק.

פיני קבלו: אדוני היושב ראש, הזכרת את הבעיות הקשות של הרשויות, בעיקר בפיתוחי שירותים חברתיים-קהילתיים במקום.

פיני קבלו: לכן, אנחנו מצטרפים להצעת החוק ותומכים בה.

פיני קבלו: זאת ברכה של כל מנהלי הרווחה בארץ.

פיני קבלו: הם מברכים את הצעת החוק, שלא תאפשר שילדים ימתינו חודשים על מנת שתתפנה עבורם מכסה שתאפשר לשלוח אותם למסגרת חוץ ביתית.

פיני קבלו: יישר כוח על ההצעה.

דבורה מרחבי: אני נציגת משרד החינוך ועובדת באחת התוכניות המשותפות עם משרד העבודה והרווחה, שזה המועדוניות, אחד הפתרונות היותר מסיביים בקהילה.

דבורה מרחבי: יש 500 מועדוניות ברחבי הארץ.

דבורה מרחבי: חלקן הגדול משותפות עם משרד הרווחה, והן בהחלט נותנות מענה הולם לסוג מסוים של ילדים, אבל לילדים מהמשפחות הקשות ביותר.

דבורה מרחבי: אני עובדת 25 שנה כאחראית על התוכנית הזאת, ב-10 שנים האחרונות בשיתוף עם משרד הרווחה.

דבורה מרחבי: יש לנו ילדים, שהמועדונית היא אקמול לסרטן עבורם.

דבורה מרחבי: רוב המועדוניות מסיימות בשעה 18:00-19:00, ואני לא מדברת על מועדוניות שמסתיימות בשעה 17:00 כי הרשות לא יכולה להחזיק יותר מזה.

דבורה מרחבי: בשעה 20:00 מסתיימות מועדוניות בודדות בצפון.

דבורה מרחבי: אני מכירה את כל המועדוניות בארץ.

דבורה מרחבי: הילדים חוזרים הרבה יותר מוקדם הביתה, אין שישי-שבת, והם נתונים לחסדיהם של ההורים וליכולתם לטפל בהם.

דבורה מרחבי: יש ילדים שההורים לא מסוגלים לטפל בהם בלילה והם יושבים במועדוניות, ולא מסוגלים להוציא אותם כמו שצריך בבוקר לבית ספר.

משה שרוני: למה לא תעשו תוכנית לחנך את ההורים?

דבורה מרחבי: אנחנו משתדלים מאוד לעבוד עם ההורים.

דבורה מרחבי: זה התפקיד של העובדים הסוציאליים במועדוניות.

דבורה מרחבי: מה לעשות, שיש אנשים שהקשיים שלהם כל כך גדולים, שאנחנו לא מצליחים להתגבר על זה.

דבורה מרחבי: מעבר לזה שזה לא פתרון לכל הילדים, צריך להדגיש כי על כל ילד שמצליחים למצוא עבורו פתרון במועדונית, יש 7-8 ילדים ברשימת המתנה.

דבורה מרחבי: אין מספר מספיק של מועדוניות.

דבורה מרחבי: הרשויות במצב הכי קשה, שבהן גם בדרך כלל הילדים במצב הכי קשה, לא מצליחות לתת את החלק שלהן בזה.

דבורה מרחבי: אני לא מדברת על זה שדורשים גם מההורים סכום לא מבוטל של השתתפות בזה, ולא מוותרים על זה.

דבורה מרחבי: הרבה פעמים ילדים, שכל הצוות החליט שהם צריכים להיות במועדונית, לא מתקבלים כי ההורים שלהם לא יכולים לתת 150 שקלים בחודש.

דבורה מרחבי: למשפחות מסוימות זה לא מעט כסף.

משה שרוני: האם יכול להיות שיש גם כישלון בחינוך?

דבורה מרחבי: יכול להיות.

דבורה מרחבי: אני לא אבא של משרד החינוך.

דבורה מרחבי: יש הרבה כישלון בחינוך.

דבורה מרחבי: מסכנים הילדים האלה.

דבורה מרחבי: הם הדור הבא שלנו.

דבורה מרחבי: הילדים יוצאים מהמועדוניות בגיל צעיר יחסית.

דבורה מרחבי: יש לנו עדיין מספר מאוד מועט של מועדוניות למתבגרים.

דבורה מרחבי: הרבה מהילדים עוזבים את המועדונית אחרי כיתה ו'.

דבורה מרחבי: אני יודעת מה קורה להם כמה שנים אחרי זה, וזה הרבה פעמים מאוד עצוב.

משה שרוני: מה את מציעה?

דבורה מרחבי: אני מציעה, שהחוק הזה יחוקק ויבטיח לכל ילד את השירות שהוא צריך.

דבורה מרחבי: שהעובדים הסוציאליים לא יהיו במקום שבו הם חוששים להעלות ילדים לוועדת החלטה כי תהיה תשובה שלילית.

דבורה מרחבי: צריך גם להרחיב את הרשת הקהילתית, גם ברשויות הכי חלשות, ולתת מענים עד גיל יותר מאוחר.

רן כהן: יש גם ועדות החלטה שמחליטות לא להוציא את הילד, כי הן יודעות שאין מקום.

צביקה הוזליך: הוועדה המכובדת הזאת צריכה לשאול את עצמה, מדוע קבוצת אנשי מקצוע מתנגדת לחוק.

רן כהן: יש הרבה מאוד אנשי מקצוע מכובדים שתומכים מאוד בחוק.

צביקה הוזליך: אני רוצה לומר לחה"כ רן כהן, שאני מאוד מכבד אותו, שאני באופן אישי אינני מרגיש עצמי כעבד נרצע של משרד האוצר.

צביקה הוזליך: אני מרגיש את עצמי כאדם ששקל שיקולים יסודיים בעד החוק ונגד החוק.

צביקה הוזליך: הגעתי למסקנה, כי החוק הזה מסכן את ההשקעה בילדים בקהילה.

צביקה הוזליך: אני נמצא שנים ארוכות במחלקות לשירותים חברתיים ובמשרד הרווחה.

צביקה הוזליך: יד לי ותק של 30 שנה בתפקידים בתחום הזה.

צביקה הוזליך: אילו חשבתי שניתנים כלים בקהילה לילדים בסיכון, כפי שצריך שיינתנו, הייתי חושב אחרת.

רן כהן: האם בלי החוק הזה קיבלתם תקציב?

רן כהן: אפשר לחשוב שבלי החוק הזה קיבלתם תקציב והחוק הזה מקלקל.

צביקה הוזליך: משך עשרות שנים התקציביים שניתנים לקהילה הם לעג לרש.

צביקה הוזליך: אני איש פנימיות ותיק ואוהד את פנימיות, תרמתי להם ועוד אתרום להם.

צביקה הוזליך: צריך להיות מובן לכולם שהתקציבים הם לעג לרש.

צביקה הוזליך: מוטי דיבר על 250,000,000 שקלים, אבל אנחנו מתקרבים ל-400,000,000 שקלים ברמת הקהילה.

צביקה הוזליך: אם אכן הסכום הזה היה מעובר לילדים בסיכון בקהילה, המצב היה הרבה יותר מאוזן.

רן כהן: אבל עד עכשיו לא היה חוק.

רן כהן: למה לא קיבלתם זאת עד עכשיו?

צביקה הוזליך: ההצעה שהמשרד מציע, להימנע מחקיקה וללכת ברוח החקיקה, זאת ההצעה הנכונה.

צביקה הוזליך: אילו החוק היה הולך בכיוון מאוזן לקהילה ולסידור החוץ ביתי, אני הייתי תומך בו.

צביקה הוזליך: מבחינה מקצועית, הוא לא הולך בצורה מאוזנת.

צביקה הוזליך: הוא מאפשר בצורה חד משמעית הליכה גמישה לכיוון של הסידור החוץ ביתי.

צביקה הוזליך: דבר זה יפגע עוד יותר בהשקעת משאבים בקהילה.

צביקה הוזליך: בקהילה המצב החמור.

צביקה הוזליך: מבלי שתינתן תשובה ברורה למאות מיליוני שקלים שנמצאים בקהילה, אסור לאפשר ללכת בכיוון אחד בלבד ולהמשיך ולהזניח את הכיוון השני.

צביקה הוזליך: ממשיכים להזניח.

טלל דולב: אני הייתי יושבת ראש תת ועדה בוועדת שניט לילדים ובני נוער בסיכון.

טלל דולב: אנחנו גם הגשנו נייר לוועדה.

טלל דולב: אני רוצה לדבר על היבט שלא דיברו עליו עד עכשיו.

טלל דולב: אחד הנושאים שהטרידו אותנו בדיוני הוועדה, היה הנושא שנדון סביב השולחן הזה.

טלל דולב: איך מצד אחד לקחת חלק מהמשאבים ולהוסיף משאבים לילדים, לצורכי מניעה, לטפל בהורים, לשים אותם בקהילה.

טלל דולב: אנחנו מדברים על 300-500 ילדים במצבים מאוד קשים, שזה נורא ואיום איך שהם חיים.

טלל דולב: מצד שני, אנחנו מדברים על מאות אלפי ילדים בקהילה שאין להם מענים.

טלל דולב: אחת הסוגיות שהטרידה אותנו בוועדה, זה איך לאזן.

טלל דולב: איך מצד אחד לחייב את המדינה לטפל במקרים הכי קשים, אבל לא להגיע למצב שבו מדינת ישראל משקיעה יותר משליש מהכסף שהיא שמה בנושא של ילדים בסיכון בפחות מ-10% מהילדים בסידורים חוץ ביתיים.

טלל דולב: לצורך זה בדקנו מה קורה במדינות בעולם.

טלל דולב: אין אף מדינה באירופה, שיש בה חוק שמחייב רק סידור חוץ ביתי.

טלל דולב: יש מדינה אחת בעולם, שיש בה חוק שמחייב לתת סידור חוץ ביתי לילדים.

טלל דולב: המדינה הזאת היא ארצות הברית.

טלל דולב: אני לא חושבת שאנשי הרווחה כאן רוצים להידמות למערכת הרווחה של ארצות הברית.

טלל דולב: העלויות של סידור ילדים בארצות הברית עולות מדי שנה.

טלל דולב: כל החוקרים בארצות הברית כותבים, כי הסיבה לזה היא שהזכות היחידה של הילדים היא לצאת מהבית.

טלל דולב: היום מתקיים ניסוי בחלק גדול מהמדינות בארצות הברית, שמאפשר למדינות להמיר מכסות חוץ ביתיות בכל מיני סידורים אחרים לילדים בקהילה.

טלל דולב: ארצות הברית לא הצליחה לשפר את מצב הילדים בסיכון על ידי שנים שכל ילד שקבע בית משפט שמגיע לו סידור, קיבל את זה.

טלל דולב: ככה לא השתפר מצב הילדים בסיכון שם.

טלל דולב: לאיזה כיוון הולכות מדינות אירופיות שבהן יש מדיניות רווחה?

משה שרוני: למה שלא נדבר על איזה כיוון אנחנו רוצים.

טלל דולב: לאיזה כיוון הולכות מדינות אירופאיות שבהן יש מדיניות רווחה?

טלל דולב: על הכיוון הזה מבוססות המלצות הוועדה.

טלל דולב: הכיוונים שהולכים עליהם, הם בדיוק הכיוונים שכולנו פה מסכימים עליהם.

טלל דולב: לאנשי המקצוע בשטח יש את שיקול הדעת הטוב ביותר.

טלל דולב: מי שצריך להיות חופשי להחליט, הן ועדות החלטה, העובדים הסוציאליים, אנשי המקצוע בשטח.

טלל דולב: אף אחד לא מתווכח עם זה.

טלל דולב: ברשויות המקומיות ישנם אנשים שיודעים הכי טוב, איך לתת מענה לאותם הילדים.

טלל דולב: מהשולחן הזה קשה מאוד להגיד להם, מי צריך פנימייה ומי צריך קהילה.

טלל דולב: זה תלוי בצרכים מקומיים.

טלל דולב: הולכים לכיוון של איגום משאבים בין השירותים.

טלל דולב: הולכים לכיוון של לתת מענים משולבים של חינוך ורווחה, של החלטות שניתנות ברשות המקומית, ושל פיקוח ממשלתי על זה שילדים במצב קשה לא ייפלו בין הכיסאות.

טלל דולב: באף אחת מהמדינות האלה אין חוק שמחייב את המדינה לתת לילד שירות מסוים.

טלל דולב: החוק מחייב את המדינה לתת לילד מענה לזכויותיו.

רן כהן: כי במדינות האלה כאשר בית משפט מחליט, מקיימים את החלטת בית המשפט.

טלל דולב: אין שום בעיה להגשים את זה גם פה.

טלל דולב: הניסיון מראה כי דבר כזה יוצר עיוותים.

טלל דולב: כל הסכנות שיצחק קדמן הצביע עליהם, קיימות.

טלל דולב: אני ישבתי בוועדת החלטה בטבריה, והאבא אמר כי הוא רוצה שיוציאו את הילד שלו לפנימייה כי אין לילד שלו מים חמים למקלחת.

טלל דולב: אני אמרתי לעובדים הסוציאליים שיקנו לו דוד שמש, והם אמרו שאין להם תקציב.

יואב אפלבויים: ילדים לא יוצאים מהבית בגלל דודי שמש.

יואב אפלבויים: אני מדבר על מכות והתעללויות.

ואסל טאהא: החוק הזה עדיין לא קיים.

ואסל טאהא: מי מונע מהשלטון המקומי להקצות כסף על מנת לטפל בילדים בסיכון?

ואסל טאהא: אפילו שיהיו תקציביים, זה לא יועיל מספיק.

ואסל טאהא: זה לא נותן מענה בצורה שלמה.

ואסל טאהא: אני בא מהשלטון המקומי.

ואסל טאהא: אני הקמתי מועדוניות, ואני רוצה לומר כי גם המועדוניות לא עונות מספיק על הבעיות הללו מבחינת שעות עבודה ומבחינת תקצוב.

ואסל טאהא: השלטון המקומי במשבר כלכלי.

ואסל טאהא: לא משלמים משכורות, אז כיצד יטפלו בילדים בסיכון?

ואסל טאהא: ההצעה הזאת היא רלוונטית וחשובה, ואני מצטרף אליה.

אורית מוסב: אני מסכימה עם המדיניות של עם הפנים לקהילה.

אורית מוסב: אני מברכת עליה ומעונינת שהיא תתפתח ושתקציביה יגדלו.

אורית מוסב: אני מוכנה לשלב ידיים ביחד עם המשרד ולהגיע לכל ועדת כנסת שתעסוק בקידום החוק העתידי של זכות ילד לקבל טיפול בקהילה, ולהילחם עליו.

אורית מוסב: עכשיו מונחת לפנינו הצעת החוק של טיפול ילד מחוץ לבית, ואני אציין מדוע אנחנו תומכים מאוד בחוק.

אורית מוסב: כל הזמן מתייחסים רק לנושא המימון, ואומרים כי משרד הרווחה באמצעות החוק יממן באופן קבוע סידור לכל ילד שיהיה זכאי לכך.

אורית מוסב: אבל יש עוד סעיף בחוק, שמדבר על לספק מסגרת חוץ ביתית.

אורית מוסב: באופן קבוע יושבים בוועדות השונות שעסקו בחוק הזה נציגי שירות ילד ונוער.

אורית מוסב: ישנם עוד שירותים במשרד הרווחה, שאמורים לתת שירותים לילדים שנמצאים בסיכון גבוהה ושם לאו דווקא קיימת בעיית המכסה או התקציב, אלא בעיית המקום.

אורית מוסב: אני אתן שתי דוגמאות.

אורית מוסב: שירות מבחן לנוער.

משה שרוני: הנושא הזה לא שייך.

אורית מוסב: הוא כן שייך.

אורית מוסב: בחוק כתוב כל ילד.

אורית מוסב: לא כתוב: כל ילד, ששירות ילד ונוער מטפל בו.

אורית מוסב: כל ילד שהוכר באגף השיקום כמי שזכאי לטיפול חוץ ביתי אינו מסוגל היום לצאת מהבית, כיוון שאין מכסה לילד באגף השיקום.

אורית מוסב: ילדים שצריכים לצאת, על פי חוק הנוער טיפול והשגחה, למוסדות של אגף התקון, מוסדות של חסות הנוער, כמו נווה חורש וצופייה, יש להם בעיית מקום.

אורית מוסב: אין מקום ואין זמינות.

אורית מוסב: החוק הזה צריך לטפל לא רק בבעיית המימון, אלא גם בבעיית הסיפוק.

אורית מוסב: פה כתוב, כי על המדינה לספק ולממן.

אורית מוסב: אנחנו מדברים על שני דברים, גם על המקום וגם על מימון.

אורית מוסב: יש ילדים רבים בעיר תל אביב יפו, שאינם שייכים לתחום שירות ילד ונוער אך שייכים לתחום של ילדים בסיכון בחסות הנוער, שמסתובבים ברחובות בהעדר פתרון ראוי של חסות הנוער.

אורית מוסב: צריך למצוא פתרון לכל הילדים באשר הם.

משה שרוני: גם הרשות צריכה למצוא להם פתרון.

אורית מוסב: היא לא יכולה לממן זאת אם אין לה מכסה.

משה שרוני: יש לה לאן לפנות.

אורית מוסב: אני רוצה לציין, מדוע אנחנו תומכים בחוק ומברכים על ההסדר המוצע של ביטול המכסות.

אורית מוסב: אני רוצה לציין גם, מדוע חשוב שזה יהיה בחוק ולא בהסדר עם הרשות.

אורית מוסב: רשות חלשה תאמר שאין לה מאיפה לממן את ההשתתפות של 25%.

אורית מוסב: גם כאשר מדובר ברשות חזקה - ואני מגיעה מרשות חזקה - אפילו עם מדובר בעיר תל אביב-יפו, שהיא עיר חזקה שיש לה יכולת לממן 25%, אם לא יהיה חיוב בחוק שהיא תעשה כן, היא לא תעשה כן.

אורית מוסב: לראש העיר יכולה להיות פרוגרטיבה אחרת מאשר שירותי הרווחה, והוא לא בהכרח יעדיף לתת את התקציב לנושא של טיפול בילדים בסיכון.

אורית מוסב: לכן, זה חוק חשוב מאין כמותו.

אורית מוסב: היו"ר משה שרוני: אני רוצה להקריא את החלטת השרים לחקיקה ואכיפת חוק: "מחליטים בהתאם לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק 1993, להודיע לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת, כי הממשלה מסכימה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 17) (מסגרת חוץ ביתית לקטין נזקק)- 2005, בתנאי שהליכי החקיקה יותאמו בהסכמה עם משרדי האוצר והרווחה.

אורית מוסב: אם יתברר כי ישנה חריגה בין הצעת החוק לעמדת הממשלה, תחזור ועדת השרים לענייני חקיקה ואכיפת החוק לדון בהצעת החוק לפני הקריאה השנייה והשלישית".

אורית מוסב: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אורית מוסב: משרד הרווחה ומשרד האוצר יעבירו לוועדה הצעה שלהם לתיקון ושיפור הצעת החוק, בתיאום עם המציעים, תוך 14 יום.

אורית מוסב: בתום תקופה זאת הוועדה תחזור ותדון בהצעת החוק, ותצביע על הצעת החוק בהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

רן כהן: אני מבקש, שזה יהיה בתיאום איתנו.

משה שרוני: בפירוש.

אברהם רביץ: מתוך כל הדברים האמורים כאן

אברהם רביץ: ברור לנו שאם משרד האוצר רוצה לראות את הפתרון של החוק מתוך המשאבים של משרד הרווחה, על ידי ניוד משאבים מהטיפול בקהילה לטיפול החוץ ביתי, חבל על הזמן.

משה שרוני: עכשיו יש תקציב 2007.

משה שרוני: כל הסיעות החברתיות יעשו את כל המאמצים לתת תוספת משמעותית.

משה שרוני: זה הדבר הכי חשוב שצריך להיות.

משה שרוני: תודה רבה, הישיבה נעולה.