ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 72, 2006-10-31 09:00

שלי יחימוביץ': בוקר טוב.

שלי יחימוביץ': אנחנו שמחים לפרסם את הנתונים של דוח בטרם 2006 על שיעורי היפגעות בקרב ילדים בישראל.

שלי יחימוביץ': הנתונים אינם ממש מעוררי שמחה, אבל חשוב לנו, וכבוד הוא לנו לפרסם אותם.

שלי יחימוביץ': זאת ועדה משותפת לעמיתי, יושב ראש ועדת חינוך, חבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור ולוועדה לזכויות הילד מכיוון שאנחנו מכירים בחשיבות הנושא.

שלי יחימוביץ': היפגעות בתאונות – זה לא סוד – היא סיבת המוות הראשונה לתמותת ילדים ובני נוער, והיא מסוג התופעות שאנחנו למרבה הצער חיים איתן כבדרך אגב.

שלי יחימוביץ': הן לא עושות כותרות, ודוח כזה שמפרסם את שיעורי ההיפגעות הוא יוצא דופן וחריג.

שלי יחימוביץ': כיוון שהוא, לצערי, כל-כך יומיומי ובנאלי וקורה בדרך כלל בתוך הבית, הוא לא מקבל שום תהודה ציבורית, ולכן אנחנו משלימים עם שיעורי התמותה הבלתי אפשריים האלה.

שלי יחימוביץ': אנחנו מדברים על 170 ילדים שנהרגים כל שנה בגלל פגיעה.

שלי יחימוביץ': 24 אלף ילדים מאושפזים, ו- 185 ילדים פונים לחדרי מיון.

שלי יחימוביץ': בלי שום ספק, מדובר בנתונים טרגיים וקשים, ומה שקשה יותר הוא שכל תאונה כזאת הייתה ניתנת למניעה בצורה הפשוטה ביותר ובעזרת האמצעים הפשוטים ביותר אילו המערכת הייתה מתגייסת למנגנוני הסברה וחינוך.

שלי יחימוביץ': אנחנו נמצאים כאן שוב באותה דילמה ידועה שמתקיימת בדרך כלל בדיוני הוועדה לזכויות הילד על מידת האחריות ההורית.

שלי יחימוביץ': מצד אחד אנחנו לא רוצים להפנות אצבע מאשימה כלפי הורים כי הרי הם לא רוצים במות ילדיהם, ומצד שני אנחנו רוצים להעביר מסר של העמקת החינוך, המודעות, הידיעה לכך שאפשר למנוע טרגיות איומות באמצעים כל-כך פשוטים, ושוב אנחנו במתח הידוע הזה שבין היעדר הרצון להטיל את האחריות הקשה הזאת על ההורים, ומצד שני לומר להם שיש מה לעשות.

שלי יחימוביץ': זה מתח מובנה שאנחנו חיים איתו בוועדה הזאת.

שלי יחימוביץ': אני מעבירה את רשות הדיבור לחבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד שמח לנהל את הישיבה הזאת יחד עם הוועדה לזכויות הילד שהיא הכי קרובה ללבי.

מיכאל מלכיאור: כמובן, ועדת החינוך היא ועדה חשובה ומכובדת, אבל זכויות הילד – אין משהו שעולה על הוועדה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שאנחנו יכולים לעשות את הדברים ביחד כדי לקדם את הנושא החשוב שעל סדר היום.

מיכאל מלכיאור: יש בעייתיות בנושאים שהם בהסכמה לאומית לכאורה.

מיכאל מלכיאור: הרי אף אחד לא יגיד שהוא בעד פגיעה של ילדים בתאונות, זה דבר שהוא בהסכמה כללית.

מיכאל מלכיאור: אבל יש סכנה שהוא עובר מהסכמה להשלמה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רואים את זה יום-יום, המספרים הם ממש מחרידים.

מיכאל מלכיאור: קיבלתי אתמול בלילה את הזכות לעיין בדוח לפני ההגשה הרשמית בבוקר.

מיכאל מלכיאור: הדבר הטוב הוא שיש ירידה קלה בתמותה מתאונות, וזה כמובן, מאוד מעודד ומראה לנו קודם כל שאם עובדים קשה כמו שעובדים בארגון בטרם וגם בסיוע של חלק ממשרדי הממשלה, יש מה לעשות עם זה, זאת לא גזירה מן השמים שאין שום דבר שאפשר לעשות ואי-אפשר לשנות.

מיכאל מלכיאור: מה שלא טוב בזה, זה שיכולים לחשוב שיש מגמת שיפור קל, אז למה לנו להתרגש כל כך.

מיכאל מלכיאור: כל ילד שנפצע או מת מתאונה שאפשר למנוע, הוא עולם ומלואו, וכך צריך להתייחס לזה.

מיכאל מלכיאור: כל ילד כזה חייב להיות מרכז העולם שלנו, וזאת המחויבות שלנו גם בוועדה לזכויות הילד ובוועדת החינוך והתרבות וגם בתור מחוקקים בישראל.

מיכאל מלכיאור: חייבים לעשות כל דבר אפשרי כדי למנוע את התופעה האיומה הזאת.

מיכאל מלכיאור: בכמה מקומות בעולם יש חקיקות הרבה יותר מתקדמות ממה שאנחנו עושים בארץ.

מיכאל מלכיאור: אנחנו משלימים עם הרבה מאוד תופעות, כמו עם הסכנה שיש בגנים הציבוריים ובמקומות של משחקים.

מיכאל מלכיאור: לפי בדיקה שערכנו מצאו שב- 100% מהמקרים לא מקיימים את החוק שכבר נחקק.

מיכאל מלכיאור: חייבים אכיפה של העניין הזה, חייבים לשנות לגמרי את הגישה.

מיכאל מלכיאור: גם ועדת החינוך מחויבת לזה כי חלק מזה מאוד קשור לחינוך, כמובן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך לעבוד יחד עם הוועדה לזכויות הילד, נעקוב אחר הדברים, נתקן את מה שצריך לתקן.

מיכאל מלכיאור: יש כבר היום הצעות חוק שעולות היום בכנסת שחייבים להעביר אותן.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע מה אומרת הממשלה בעניין, אבל עם כל הכבוד לממשלה המחויבות שלנו היא קודם כל לילדים.

מיכאל מלכיאור: נעשה כל מאמץ כדי שהצעות החוק הללו תתקבלנה ונוכל להתקדם בעניין.

מיכאל מלכיאור: עם דברי ההקדמה הללו יש לי הפריבילגיה והזכות לבקש ממנכ"לית ארגון "בטרם" לעשות את הטקס הרשמי, ולתת לה את זכות הדיבור.

מיכל חמו-לוטם: שלום לכולם.

מיכל חמו-לוטם: יושבי ראש הוועדות שלי יחימוביץ ומיכאל מלכיאור וחברי הכנסת.

מיכל חמו-לוטם: אני מתכבדת להגיש לכם באופן רשמי את הדוח.

מיכל חמו-לוטם: אני רוצה להתחיל בנימה אישית; בימים אלה אנחנו נפרדים מד"ר ברלוביץ', המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, אחד מאנשי החזון שהאמין והבין שבטיחות היא לא רק ערך, אלא גם תנאי סף.

מיכל חמו-לוטם: הוא לוקח על עצמו את האתגר של ניהול בית החולים וולפסון, ואני בטוחה שהוא ימשיך את העשייה המדהימה שאנחנו רואים בכל השותפים במשרד הבריאות בשנים האחרונות.

מיכל חמו-לוטם: חלק מהנתונים שחלקם עדיין קשים ביותר, אבל חלק מהם מרגשים הם גם בזכותך וגם בזכות השותפים במשרד הבריאות.

מיכל חמו-לוטם: תודה לך על כל השנים.

מיכל חמו-לוטם: ארגון "בטרם" נוסד בסוף שנת 1995 תחת החזון של "עושים עולם בטוח לילדים" – חזון של מעשה – ועם היעד האסטרטגי להפחית בשליש את התמותה ואת הפציעות הקשות של ילדים בישראל מתאונות.

מיכל חמו-לוטם: ראינו בזה בעיה מרכזית בבריאותם של ילדים, תינוקות, בני-נוער ומבוגרים צעירים בישראל.

מיכל חמו-לוטם: היום ארגון הבריאות העולמי מכיר בזה כמגיפה אחת משתי מגיפות האלף השלישי.

מיכל חמו-לוטם: "בטרם נוסד בניצוחו של הנשיא המייסד פרופ' יהודה דנון שגם הקים את בית-החולים שניידר.

מיכל חמו-לוטם: המחויבות העיקרית שלנו היא הובלת השינוי, איך עושים שינוי חברתי – שאלה שמטרידה ומציקה להרבה אנשים.

מיכל חמו-לוטם: הדבר המעניין הוא שהמחויבות אצלנו היא אבן הבוחן.

מיכל חמו-לוטם: אין מפה ומצפן שמראים לנו איך תוך 10 שנים היינו מפחיתים בשליש, היינו בדילמה.

מיכל חמו-לוטם: אין תוכנית חד-משמעית.

מיכל חמו-לוטם: מה שידוע מהעולם הוא שאפשר וניתן לעשות זאת, ואם עובדים בצורה רב מערכתית ובשילוב אסטרטגיות המניעה אפשר לעשות את זה.

מיכל חמו-לוטם: עם השנים פגשנו עוד ועוד אנשים והרחבנו את קשת העשייה.

מיכל חמו-לוטם: אחד האנשים הראשונים שהצטרפו הוא איציק קורן משילב שהיה תורם ראשון ואמר לנו שאנחנו חייבים לעבוד עם נתונים, ובאמת התחלנו לאסוף נתונים מבוססים.

מיכל חמו-לוטם: כמובן, התרחבנו והבנו שזה לא מספיק, כמובן; נתונים הם אמנם מפה ומצפן, אבל חייבים לעשות עוד דברים, והתרחבנו והתחלנו לעבוד הרבה מאוד בתחום ההסברה, השיווק והחינוך.

מיכל חמו-לוטם: קשת רחבה של אנשי פרסום מלווים אותנו ותומכים בנו.

מיכל חמו-לוטם: איך מעבירים מסר כזה?

מיכל חמו-לוטם: מה כל אחד מאתנו יכול לעשות בשביל הילדים שלו, הנכדים שלו, האחיינים שלו?

מיכל חמו-לוטם: הרבה אנשים חושבים שאם עושים הסברה וחינוך זה מספיק, אבל זה כמובן לא מספיק, כי כדי שילדים יהיו בטוחים צריכים לפרוס רשת ביטחון.

מיכל חמו-לוטם: טעות אנוש שעושה הורה לא יכולה להיות גזר דין מוות לילד, לאף אחד לא מגיע לשלם מחיר כזה.

מיכל חמו-לוטם: לכן זהו התפקיד החשוב של חקיקה ושל קידום מדיניות ציבורית ויצירת סביבה בטוחה לילדים.

מיכל חמו-לוטם: הרבה אנשים חושבים שבצדה של החקיקה יש הקצאות, אך המשאבים אינם מספיקים.

מיכל חמו-לוטם: יחד עם זה צריך לדאוג שבמשאבים הקיימים בכל פעילות של ילדים יהיה משהו מוקצה לבטיחות, ובכל פעילות של בטיחות המשאבים גם יוקצו ותהיה הקצאה גם לתחומים של ילדים.

מיכל חמו-לוטם: זה עדיין לא נעשה היום.

מיכל חמו-לוטם: תהליכי החקיקה האלה לימדו אותנו להכיר את עדי אברהם שהגיע גם הוא לכנסת לאחר שאיבד את בתו אור בימים הראשונים לפתיחת שנת הלימודים בעומר לפני 6 שנים.

מיכל חמו-לוטם: עדי מייצג בעיניי את האסטרטגיה הנוספת כי חוץ מחקיקה וקידום מדיניות וסביבה בטוחה הוא לקח על עצמו את הובלת השינוי, וקמה שלוחת "בטרם" בבית חולים סורוקה שבדרום.

מיכל חמו-לוטם: העצמה, התעצמות קהילתית והיכולת לאפשר הן גם אסטרטגיות קריטיות.

מיכל חמו-לוטם: אי אפשר בלי שאנשים ייקחו אחריות, וזאת חלק מהאחריות של הרבה גורמים: כמובן, ההורים, וכן בתי-ספר, משרדי ממשלה, מתנ"סים – כל המסגרות, כל אחד ואחריותו.

מיכל חמו-לוטם: אני רוצה לציין שוב שכל הזמן מצטרפים גורמים נוספים: רופאים, אחיות, אנשי מקצועות הבריאות מבתי החולים.

מיכל חמו-לוטם: יש היום שלוחות לביתנו בבתי-החולים השונים: סורוקה, בהדסה, בשניידר, בעמק וברמב"ם, וגם בטיפות החלב ובקופות החולים השונות.

מיכל חמו-לוטם: שותפים לנו גם משרדי הממשלה שקשורים לעניין: התמ"ת, הרווחה, התחבורה.

מיכל חמו-לוטם: העשייה של כולנו יחד, עם השיפור המתמיד, היא שמאפשרת את השינוי.

מיכל חמו-לוטם: אין ספק שהמומנטום נמצא, היסודות לשינוי הונחו, אבל אם כל אחד לא ישאל את עצמו מה הוא מוביל ומקדם בתוכנית העבודה שלו, לא יקרה כלום.

מיכל חמו-לוטם: פה המקום להגיד שבלי תוכנית לאומית לבטיחות ילדים יהיה מאוד קשה להמשיך את הווקטור.

מיכל חמו-לוטם: תודה לכולכם.

יצחק ברלוביץ’: בוקר טוב לכולם.

יצחק ברלוביץ’: אני מודה למיכל על הברכות.

יצחק ברלוביץ’: פעילותו של ארגון "בטרם" היא הדוגמה איך ארגון וולונטרי עובד בשיתוף פעולה מלא עם הממשלה.

יצחק ברלוביץ’: כל התוכנית גם בצד הכספי היא מיזם משותף של משרד הבריאות ושל "בטרם" שבו מצאנו את הדרך הנכונה כיצד אפשר לאגם משאבים של אנשים טובים באמצע הדרך שתורמים מכספם וממרצם ומזמנם, יחד עם כסף ממשלתי שמגיע למקומות הנכונים על בסיס של תוכנית מאושרת שעובדת יחד מתוך הסכמה מלא לכיוון הנכון.

יצחק ברלוביץ’: מדינת ישראל הטילה על "בטרם" את התפקיד החשוב ביותר במערכת הבריאות – להתמודד עם בעיית הבריאות מספר 1 בגיל הילדות; תמותה ופציעה של ילדים היא הבעיה המשמעותית ביותר במדינת ישראל מבחינת היקפה והשפעתה בעתיד.

יצחק ברלוביץ’: מדי שנה נהרגים כ- 170 ילדים; יש 24 אלף אשפוזים מדי שנה; 185 אלף פניות לחדרי מיון מדי שנה, ומדברים על אובדן כלכלי של מאות מיליוני שקלים מדי שנה.

יצחק ברלוביץ’: זאת הבעיה המרכזית ביותר שקיימת.

יצחק ברלוביץ’: בימים אלה אנחנו נערכים במשרד הבריאות לתוכנית "לקראת בריאות 2020".

יצחק ברלוביץ’: זאת אומרת ליצור תוכנית לאומית רב-שנתית.

יצחק ברלוביץ’: בפעם הראשונה אני מקווה שתהיה גם מחויבות ממשלתית לתוכנית הזאת.

יצחק ברלוביץ’: אחד הנושאים שמרכזיים ביותר הוא כמובן נושא ההיפגעות.

יצחק ברלוביץ’: נושא היפגעות ילדים הוא המשמעותי ביותר, ואולי גם האפקטיבי ביותר משום שכל ילד שנפגע הוא ילד אחד יותר מדי.

יצחק ברלוביץ’: כל מקרה שבו מישהו נפצע או נהרג או מתאשפז ניתן למניעה ולא צריך היה לקרות.

יצחק ברלוביץ’: העובדה שזה קרה מוכיחה שכנראה לא היינו ערים מספיק, לא הכנו את אמצעי הבטיחות הנכונים.

יצחק ברלוביץ’: אנחנו צריכים לשאוף שכל בית בישראל יהיה בית בטוח שבו כל ילד וכל אדם יוכל לחיות בו בביטחון כי צריך להבין שמרבית התאונות קורות בסופו של דבר בבית ובסביבה הקרובה.

יצחק ברלוביץ’: תאונות הדרכים הוא גורם מספר 1, והוא אולי הגורם החשוב ביותר, אבל בסך-הכול מספר הילדים שנפגעים בבית או בסביבה הקרובה הוא המספר הגבוה יותר מסך כל מספר הילדים שנפגעים בכלל.

יצחק ברלוביץ’: התחום הזה לא קיבל דגש מספיק עד היום, ומן הדין שייכנס גוף ממשלתי, ומשרד הבריאות לקח על עצמו להשלים את החלק שכרגע אין אבא ואמא.

יצחק ברלוביץ’: אם בנושא תאונות דרכים משרד התחבורה מטפל, בנושא תאונות בית ופנאי, משרד הבריאות לוקח על עצמו להיות הגורם הממשלתי שיקדם את התחום הזה וידאג שכל המשאבים שיושקעו בכך יגיעו ויביאו למספר נפגעים קטן יותר בקרב הילדים.

יצחק ברלוביץ’: משאבים שמושקעים הם עדיין קטנים.

יצחק ברלוביץ’: הסכום שמשרד הבריאות מעביר ל"בטרם" הוא סכום מזערי לעומת הצרכים, וכמובן, כל שקל שמושקע חוזר עשרות מונים בבניית צוות והן מבחינה כלכלית.

יצחק ברלוביץ’: לכן ההשקעה מניבה הרבה מאוד פירות, וכיום ההשקעה היא קטנה מדי, ואני מקווה שבשנים הקרובות אפשר יהיה להרחיב את ההשקעה בתחום הזה.

יצחק ברלוביץ’: היא גם השקעה יחסית נמוכה לעומת ההשקעה בתחומים אחרים,כמו למשל, מניעת תאונות דרכים או תאונות עבודה.

יצחק ברלוביץ’: גם שם זה לא מספיק, אבל לעומת מה שמושקע בתחום ההיפגעות בבית ובסביבה הסכום הוא הרבה יותר גדול, ומן הדין להגדיל אותו בנושא ההיפגעות כי זאת הדרך היחידה להביא שמספר תאונות הילדים שנפגעים בישראל יהיה הנמוך ביותר.

יצחק ברלוביץ’: הצעד הראשון שקיבלנו עליו החלטה – ואני מקווה שזה יתבצע בשנה הקרובה – הוא להקים מאגר מידע לאומי שיאגם את כל המידע הלאומי בכל מה שקשור להיפגעות ילדים, כך שכל פרטי המידע שזורמים מכל כיוון – מבתי חולים, מחדרי מיון, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – כל זה יאוגם במאגר מידע אחד במרכז הלאומי לבקרה ומחלות.

יצחק ברלוביץ’: כך שהדוח הבא יהיה הרבה יותר מעודכן ומעמיק, ואפשר יהיה להצביע על כיוונים הרבה יותר משמעותיים איפה צריך להתערב, ומה צריך לעשות כדי שמספר הילדים שנפגעים בישראל יהיה יותר קטן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את הנתונים.

שלי יחימוביץ': הגברת לירי אנדי-פילדינג, סמנכ"ל מחקר פיתוח ומדיניות ציבורית בארגון "בטרם".

לירי אנדי: תודה רבה לחברי הכנסת ולאורחים הנכבדים.

לירי אנדי: על קצה המזלג אני אציג לכם את הנתונים הזמינים היום עד למאגר המידע המרכזי.

לירי אנדי: אנחנו כמובן מוגבלים בזמינותם של הנתונים, אבל הנתונים שיש לנו היום הם המצפן שלנו, מכיוון שמטרתו של הדוח היא לא להציב נתונים ולהניח דוחות על המדף.

לירי אנדי: מטרת דוח "בטרם" לאומה היא להניע לעשייה הן בקרב קובעי מדיניות והן בקרב אנשי המקצוע.

לירי אנדי: לכתיבת הדוח הזה שותפים חברי ועדת ההיגוי הנכבדים, ובראשם ד"ר יצחק ברלוביץ', וכן יושבי ראש המועצות הלאומיות במשרד הבריאות: פרופ' יהודה דנון, יו"ר המועצה הלאומית לפדיאטריה וד"ר משה רווח, יו"ר המועצה לטראומה וחברי ועדת היגוי נוספים.

לירי אנדי: חשוב לנו להציג את הנתונים באופן עוקב ולאסוף אותם בשיטתיות.

לירי אנדי: אני אציג היום נתונים שהמקורות שלהם ייתנו לנו מידע על נתוני התמותה, על נתוני האשפוז ועל נתוני המיון.

לירי אנדי: כמובן, שמידע שהמחקר צריך להיות רחב הרבה יותר מזה, אבל אלה הנתונים הבסיסיים.

לירי אנדי: ההיפגעות היא הגורם העיקרי שמביא ילדים לאשפוז ולתמותה.

לירי אנדי: זה משתנה בין קבוצות הגיל; בשנת החיים הראשונה יש תמותה רבה יותר בגלל פגות וממומים מולדים, אך עדיין יש מספר רב של ילדים גם בקבוצת הגיל הזאת שמתים מהיפגעות.

לירי אנדי: החל משנת החיים הראשונה הפגיעות הן הגורם העיקרי לתמותה – מ- 30% בשנות החיים הראשונות עד כמעט מחצית בקבוצות הגיל הגדולות יותר.

לירי אנדי: בין רבע לחמישית מכלל האשפוזים מגיעים לאשפוז בגלל היפגעות; ובחדרי המיון 1 מכל 3 ילדים מגיע בגלל פגיעה.

לירי אנדי: חלוקה נוספת שחשוב להציג הוא בעניין הכוונה; האם הייתה כוונה – אלימות או התאבדות – לעומת דברים לא מכוונים.

לירי אנדי: יש קבוצה שלא יודעים איך לסווג אותה ולא יודעים אם זה היה מכוון או לא מכוון כי אי-אפשר היה לבדוק את זה.

לירי אנדי: החלק היחסי של פגיעה לא מכוונת הוא העיקר.

לירי אנדי: רוב הפגיעות הן פגיעות לא מכוונות.

לירי אנדי: אנחנו רואים את זה במיוחד בקבוצות הגיל הצעירות יותר, אבל גם בסך-הכול.

לירי אנדי: התמונה שרוב הפגיעות לא מכוונות ומביאות לתמותה היא עוד יותר דרמטית בפגיעות שמגיעות לאשפוז ולמיון.

לירי אנדי: הנתונים שלנו מוגבלים כי נתוני התמותה של הלמ"ס חסרים את הנתונים של 2001-2002, ולכן אנחנו נאלצים לקבץ נתונים של שנים קודמות ולהציג בכל זאת את שנת 2003 שהיא השנה המתקדמת ביותר שהלמ"ס הוציאו.

לירי אנדי: אפשר לראות שבקבוצת הגיל 0-14, ב- 14 שנות החיים הראשונות יש ירידה של כ- 30% בשיעורי התמותה משנת 95' שהתחלנו לעקוב אחר הנתונים הללו ועד שנת 2003.

לירי אנדי: יכולים לראות את זה בגרפים וגם בחלוקה לקבוצות גיל עיקריות מקובלות בעולם: 0-14, 15-17 – השיעורים בבני הנוער גבוהים יותר אף על פי שהמספרים נמוכים יותר.

לירי אנדי: המגמה בקרב בני הנוער היא מאוד מעורבת, אי אפשר לראות מגמה ברורה.

לירי אנדי: אבל המגמה בגילאי 0-14 ברורה לגמרי, והיא בכיוון של ירידה.

לירי אנדי: במספרים מוחלטים בשנים 95'-97' היו 216 ילדים שנהרגו מפגיעות; בשנים 98'-2000 172 ילדים נהרגו כל שנה בגלל פגיעות; בשנת 2003 יש עוד ירידה - 147.

לירי אנדי: לכן כשאני רוצה להציג את פירמידת ההיפגעות לצד נתוני הירידה התמונה עדיין חמורה ביותר.

לירי אנדי: יש למעלה משני מיליון ילדים במדינת ישראל, ובהערכה גסה יש כאלף ילדים שמקבלים טיפול רפואי בקהילה; 85% ילדים חולים במיון; ו- 24 אלף ילדים מאושפזים באשפוזים קשים וארוכים מאוד.

לירי אנדי: וכאמור, כל שנה 170 ילדים מתים כל שנה.

לירי אנדי: סיבות לתמותה: הסיבות הקטלניות ביותר הן הולכי הרגל ואחרי זה נוסעי כלי הרכב הממונע.

לירי אנדי: אבל באופן משמעותי מאוד אנחנו יכולים לראות שסיבת החנק היא הסיבה המובילה וכן טביעה וכוויות.

לירי אנדי: רק לאחרונה היה מקרה מוות בגלל שריפה בבית, חנק במעון יום – אלה מקרים שקורים כל יום.

לירי אנדי: אנחנו גם יודעים שכל הסיבות הללו שונות מאוד בין קבוצות הגיל.

לירי אנדי: זה מאוד משמעותי לגבי מה שאנחנו צריכים לעשות הלאה.

לירי אנדי: בשנת החיים הראשונה חנק היא סיבה ראשונה לתמותה.

לירי אנדי: כך אנחנו יכולים לראות שהסיבות משתנות, לפי קבוצות הגיל.

לירי אנדי: חשוב מאוד לציין שבאשפוז הסיבות שונות לגמרי: הסיבה הראשונה היא נפילה, הסיבה השנייה היא תאונות דרכים ואחר-כך הרעלה.

לירי אנדי: גם כאן אנחנו יכולים לראות שבקבוצות הגיל השונות ילדים נפגעים מדברים אחרים.

לירי אנדי: זה בהחלט גורם למלאכת המניעה להיות הרבה יותר מורכבת.

לירי אנדי: קבוצות בסיכון: קבוצת הגיל הרך וקבוצת בני הנוער הן קבוצות בסיכון.

לירי אנדי: כמו-כן בלתי נסבל לראות את הפערים בין האוכלוסייה היהודית לבין הלא יהודית בישראל.

לירי אנדי: השיעורים הם פי שניים-שלושה גבוהים יותר באוכלוסייה הערבית, ומדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה שזה ימשיך ככה.

לירי אנדי: אנחנו לא יכולים לבדוק את הדברים האלה בקבוצות סיכון אחרות, אבל יש סבירות גדולה שאנחנו יכולים לראות תמונות דומות כאלה.

לירי אנדי: כמו שידוע בנושאים הקשורים בבריאות הפערים האלה רק יגדלו אם לא נעשה שום דבר.

לירי אנדי: בדומה לארגון הבריאות העולמי אנחנו רוצים לקרוא קריאה שאת נושא היפגעות הילדים חייבים לשים בסדר עדיפויות עליון, ליצור את המחויבות הפוליטית ולהקצות לנושא משאבים.

לירי אנדי: אנחנו חייבים לדרוש שבטיחות הילדים תהיה תנאי סף.

לירי אנדי: בכל מסגרת שבה נמצאים ילדים צריך להבטיח את הבטיחות שלהם.

לירי אנדי: בשביל זה צריך לעשות סדרי עדיפויות, צריך להציב מדדים, לקבוע סטנדרטים, לעשות הכשרות ופעולות מניעה.

לירי אנדי: אבל קודם כל צריך להחליט.

לירי אנדי: בשנה שעברה השלמנו עבודה באגף מעונות היום, פעם ראשונה במדינת ישראל רק כדי לקבוע סטנדרטים.

לירי אנדי: אבל מה קורה עם הסטנדרטים האלה?

לירי אנדי: האם בתקציב 2007 נקבע שם יושמו?

לירי אנדי: אני לא בטוחה בכלל.

לירי אנדי: לכן כאמור, צריכים להגדיל את התקציבים, לשפר את רישום הפגיעות, את המחקר, לשפר את ההסברה בכל האוכלוסיות השונות, וכמובן חייבים לקדם חוקים ותקנות ולדאוג שהאכיפה תיעשה.

לירי אנדי: יש לנו כבר חוקים בתהליכי חקיקה.

לירי אנדי: יש לכם הזדמנות גם היום- -

דב חנין: דין רציפות.

לירי אנדי: - - דין רציפות על הגבלת טמפרטורת המים הוא חוק חשוב מאין כמוהו.

לירי אנדי: כוויות ילדים הן אחת הסיבות הראשונות שמובילות לאשפוז בקבוצת הגיל הרך, והיא נגרמת מהדבר התמים הזה של מי ברז.

לירי אנדי: אפשר לעשות שינוי גם באמצעות חוקים, ויש חוקים שכבר הוגשו לסדר היום.

לירי אנדי: אנחנו חייבים לעזור לקיים אותם.

לירי אנדי: כמובן, צריך לדאוג שהם ייאכפו.

לירי אנדי: אבל החוקים האלה חשובים מאוד במובן ההסברתי שלהם גם-כן.

לירי אנדי: יש אנשים שאומרים לי ברחוב, מתי יהיה חוק חבישת קסדה, אני לא מצליח להתמודד עם הילדים.

לירי אנדי: יש דוגמות נוספות לחקיקה נוספת שנדרשת, ואני בהחלט מעודדת את חברי הכנסת לעסוק בנושא קידום בטיחות הילדים.

לירי אנדי: אני מודה לכם מאוד.

לירי אנדי: אני מאמינה שלכל מי שיושב בחדר יש תפקיד בעשיית שינוי.

לירי אנדי: תזכרו שהמחיר לא לעשות את הדבר הוא גבוה מדי.

לירי אנדי: תודה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מודים לכם מאוד.

מיכאל מלכיאור: כמובן, כולם יכולים לקרוא ביתר פירוט מתוך הדוח שקיבלנו.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שכל האורחים יקבלו את הדוח הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע התייחסות גם של חברי כנסת, גם של משרדי ממשלה וגם של אורחים נוספים.

מיכאל מלכיאור: אני אבקש ממשרדי הממשלה לספר לנו מה הם מתכוונים לעשות בשנה הקרובה, לא מה עשו בעבר, האם יש התקדמות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עדיין במקום גרוע מאוד בעולם, וכמו שאמרתי בהתחלה – כל ילד הוא עולם ומלואו.

מיכאל מלכיאור: אי-אפשר להתייחס לזה רק בתור סטטיסטיקה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע ממשרדי הממשלה מהי תוכנית הפעולה לשנה הקרובה כדי שהמספרים יהיו יותר טובים בשנה הבאה כשנזמין את "בטרם" ונוכל להגיד שזאת ישיבה חגיגית כי עשינו משהו.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת הרב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מודה לארגון "בטרם".

יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת המודעות והחשיפה היו בתחילתן והסתפקנו לדבר על סוגי מעקות, ואיזה מעקה הוא בטיחותי.

יעקב מרגי: אני מודה להם על עבודתם בתחום מניעת התאונות של ילדים וכן לוועדות החשובות – ועדת החינוך והוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: אני קורא גם לוועדה לזכויות הילד וגם לוועדת החינוך לקדם נושא היפגעות הילדים בכל המערכות גם במסגרת הביתית וגם במסגרת החוץ-ביתית – מעונות, גנים, בתי-ספר; לעשות זאת בחקיקה ולקדם חקיקה כדי שילדי ישראל יקבלו את המעטפת הבטיחותית.

יעקב מרגי: נחשפנו כאן לסוגי הפגיעות, אבל האקטואליה תמיד מנצחת.

יעקב מרגי: אי-אפשר להתעלם מהתאונה הקשה שקרתה רק אתמול.

יעקב מרגי: אתמול קרה אסון מיותר במגזר הבדואי בנגב, ואם היו מקיימים את נהלי הבטיחות בהסעות לגנים, לבתי-הספר ולמעונות התאונה הייתה נמנעת.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להשתמש במושג, אני מוכן להמר, אני מוכן שתבחנו אותי.

יעקב מרגי: בתוך עמי אנוכי יושב, במיוחד בתחום מסגרות החינוך – תעצרו כל רכב שני או שלישי שמסיע ילדים ופעוטות לגנים ולבתי-הספר.

יעקב מרגי: יש שם צפצוף – ויש ביטויים הרבה יותר חמורים שאפשר להשתמש בהם, אבל מפאת כבודכם אני לא רוצה להשתמש בהם – על כל הנהלים.

יעקב מרגי: מסכנים את ילדי ישראל בוקר בוקר ויום יום.

יעקב מרגי: נסי נסים שלא קורים דברים יותר גרועים.

יעקב מרגי: אני מסייר במחלקות הפלסטיקה והאורתופדיה בבתי-החולים לילדים.

יעקב מרגי: לאחרונה הייתי במפגש של יחידות צה"ל בבית-החולים לילדים בתל-השומר.

יעקב מרגי: אומר לי סגן מנהל בית החולים ש- 80% ממה שאני רואה מיותר.

יעקב מרגי: הסיסמה הזאת שהיפגעות ילדים היא לא גזירה משמים – היא אכן כן.

יעקב מרגי: לחשוב ש- 80% יושבים שם לא בגלל שריטה ולחבישה, אלא לתהליכי שיקום של חודשים על דברים שיכלו להימנע.

יעקב מרגי: זה זועק לשמים, אסור לנו לשבת בשקט, והלוואי שהיו לנו עוד כמה ארגונים כמו "בטרם" שיעשו את העבודה.

יעקב מרגי: אנחנו המחוקקים נעשה הכול – נפעל ונלחץ להעביר את כל המשאבים.

יעקב מרגי: זה נדרש וחיוני וקיומי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: נשמע את משרד הבריאות.

מיכאל מלכיאור: ד"ר ברלוביץ', בבקשה.

יצחק ברלוביץ’: אני אתן את רשות הדיבור לפרופ' אמיתי, מנהל המחלקה לאם, לילד ולמתבגר ולאישה ההרה.

רונית תירוש: מאחר שיש היפגעות רבה של ילדים כמעט מדי יום, אין ספק, שיש חוסר מודעות של הורים לחומרים מסוכנים כשילד זוחל ובולע ושותה.

רונית תירוש: מה נעשה במסגרת הסברה בטיפות חלב?

יונה אמיתי: אני אשמח להתייחס לשאלה שלך כי היא בדיוק בלב העשייה.

יונה אמיתי: בטיפות החלב של כל מערכות הבריאות בישראל – של משרד הבריאות, של העיריות, של קופות החולים – מתקיימת כבר כמה שנים תוכנית הדרכה מובנית שנקראת "טיפ-טיפת בטיחות".

יונה אמיתי: התוכנית פותחה עם "בטרם" בלשכת הבריאות בתל-אביב, והיא מתבצעת בהיקף רחב מאוד, היא חלק מהעשייה היומיומית.

יונה אמיתי: יש דפדפת של כל קבוצת גיל, ויש התייחסות לנושא ספציפי המותאם לגיל כבר מהביקורים הראשונים.

יונה אמיתי: רק לאחרונה ביצענו סקר ארצי של הערכת מידת הביצוע של התוכנית, ו- 64% מהאמהות דיווחו שהן אכן קיבלו, זכרו והתייחסו; בכמה פרמטרים ראינו שינוי חיובי בין אלה שלא קיבלו את התוכנית לאלה שלא קיבלו.

יונה אמיתי: יש גם ערכה בערבית שמותאמת לאוכלוסייה הערבית במקביל לנושא הזה.

יונה אמיתי: זה ממחיש שטיפות החלב של המערכות השונות מסוגלות להביא את המסר לכל בית בישראל.

יונה אמיתי: נוסף לכך יש מעורבות פעילה עם "בטרם" בעיקר בהעברת מסרים מקצועיים, לפי מיקוד של קבוצות אוכלוסייה, עם פרקי זמן בעייתיים כמו חופשת הקיץ, חגים מסוימים או אירועים אחרים.

יונה אמיתי: הקואליציה הזאת היא בעצם המתכון להצלחה.

שלי יחימוביץ': ספר לנו בכל זאת מה אתם מתכוונים לעשות.

שלי יחימוביץ': אנחנו מכירים את המצב.

יונה אמיתי: אנחנו נשמח לקיים את מה שעלינו לעשות.

יונה אמיתי: גם זה קשה.

יונה אמיתי: בהתחשב בקיצוץ בכוח האדם התוכנית היפהפייה הזאת נעשית, אבל אפשר לעשות אותה יותר טוב.

שלי יחימוביץ': מה היה שיעור הקיצוץ בתוכנית הספציפית הזאת?

יונה אמיתי: הקיצוץ הוא לא ספציפי לתוכנית, אבל אם כוח האדם לא מדביק את שיעור הגידול באוכלוסייה, אז יש פערים בביצוע.

יונה אמיתי: החיסונים הם, כמובן, קו אדום.

יונה אמיתי: בזה אין פשרות, וזה בעדיפות ראשונה.

יונה אמיתי: אבל יתר פעילויות האחיות בכל תחומי החינוך לבריאות, כולל הנקה, היגיינה, מניעת עישון ובטיחות נעשות טוב.

יונה אמיתי: זה יכול להיות יותר טוב אם היקף תקציב הביצוע וכוח האדם יאפשרו זאת.

יונה אמיתי: הלוואי שיכולנו לעמוד בכל המטלות הפורמליות.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת נאדיה חילו.

נאדיה חילו: הדיון בנושא הזה הוא אחד הדיונים היותר חשובים בעיניי.

נאדיה חילו: לדעתי, המספרים שנאמרו כאן הם די חמורים, אבל אין אחד מאתנו שלא ניזון מדי יום מהתקשורת ומהעיתונות על ילדים שנפגעים בצורה כזאת או אחרת.

נאדיה חילו: כשניהלתי את המרכז לגיל הרך ביפו הייתי אתכם בקשר והכנסנו את הערכה הזאת בשתי שפות.

נאדיה חילו: אני גם יודעת מה היה משקל החשיבות של ההסברה ושל המניעה בקרב הורים, ובעיקר בטיפות חלב בקרב הורים לילדים מאוד צעירים.

נאדיה חילו: אם רוצים להתגבר על הנושא הזה שהוא מאוד חמור בעיניי, כי אלה ילדים חסרי ישע, האחריות חלה גם על ההורים, גם על הסביבה וגם על הבניין הזה.

נאדיה חילו: לכל אחד יש בעניין הזה החלק של האחריות שלו.

נאדיה חילו: לדעתי, צריך התייחסות רוחבית והוליסטית כדי לטפל בכך, החל ממניעה והסברה בכל המסגרות שיש בהן ילדים: מטיפות חלב, דרך הורים וגננות, אמהות, ואפילו להטיל את זה על הרשויות המקומיות.

נאדיה חילו: לא במקרה מספר הילדים במגזר הערבי הרבה יותר גדול, אפילו יותר מכפול – עיינתי בחופזה בחוברת, וראיתי שהמספר הוא הרבה יותר גדול גם במחדלים.

נאדיה חילו: למשל, בעניין הולכי רגל זה פי ארבעה או חמישה לעומת נתונים אחרים.

נאדיה חילו: אני רוצה להציע כמה דברים: החקיקה הוא אחד הדרכים, ואני אפעל באופן אישי.

נאדיה חילו: אבל ברור לי שזה לא יפתור את כל הבעיה, חייבים להקצות גם משאבים.

נאדיה חילו: הערכה הזאת שאני אישית התנסיתי בה היא מאוד חיובית, היא מוחשית.

נאדיה חילו: חבל שלא הבאתם אותה כדי להדגים את זה.

נאדיה חילו: אולי תינתן הזדמנות דרך הוועדה להביא את זה.

נאדיה חילו: אני רוצה לשבח שתרגמתם אותה לשפה הערבית.

נאדיה חילו: אני הפעלתי אותה בשפה הערבית, והיא מאוד מוחשית.

נאדיה חילו: זה גם דורש כסף.

נאדיה חילו: ההקצאה היא גם דרך משרד החינוך, לא רק דרך טיפות חלב, אלא גם דרך גננות ומטפלות במעונות נעמ"ת.

נאדיה חילו: צריך לעלות על כל המשאבים ולא לפתור את הרשויות המקומיות מהעניין הזה.

נאדיה חילו: צריך לגייס את הכוחות המשותפים של המסגרות כדי להתקדם בעניין הזה וכדי שהמספרים שראינו כאן – 170 ילדים מתים – יימנעו.

נאדיה חילו: אפשר למנוע את זה בפעולה מאוד בסיסית שלא מצריכה הרבה כסף.

נאדיה חילו: כלומר זה לא רק הכסף פה, אלא ההסברה והמניעה.

נאדיה חילו: אני מאוד ממליצה לוועדה לעקוב אחר העניין הזה.

מיכאל מלכיאור: בעניין הכסף צריך להגיד שלא רק שצריכה להיות מניעה, אלא יש גם חיסכון בכסף, כי כל תאונה וכל אשפוז עולים הרבה יותר ממניעת התאונה.

שלי יחימוביץ': וכאן אנחנו נכנסים שוב לסוגיית הרפואה המונעת שבמקום שהיא תלך ותתקדם היא הולכת ונסוגה לאחור בגלל הקיצוצים האגרסיביים בתקציב אחיות בריאות הציבור וטיפת חלב.

שלי יחימוביץ': זה תחום שזכינו לשבח ולתהילה ברחבי העולם בזכותו ולפרסי ארגון הבריאות העולמי, ובמקום שנתקדם אנחנו ברגרסיה איומה ונוראה- -

מיכאל מלכיאור: קיבלנו את הפרס אז אפשר לסגור.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': אפשר לסגור את כל תחום בריאות הציבור וטיפות החלב.

שלי יחימוביץ': זה נושא שאנחנו מטפלים בו באינטנסיביות רבה, ואני מודה שללא הועיל אל מול החומות הבצורות של האוצר.

שלי יחימוביץ': כאן באה לידי ביטוי אוזלת ידינו.

שלי יחימוביץ': כחברי כנסת אנחנו כמובן לא מוותרים.

שלי יחימוביץ': פרופ' יהודה דנון, נשיא "בטרם" ומייסד מרכז שניידר.

שלי יחימוביץ': בבקשה.

יהודה דנון: זה רגע חגיגי, לא נעים לי להכניס מעט תוגה- -

שלי יחימוביץ': תכניס תוגה, אנחנו לא באנו לחגוג.

יהודה דנון: אמנם יש ירידה ניכרת, אבל עדיין המספרים הם בהיקף של 4 כיתות א' שכל שנה 4 הולכות למוות.

יהודה דנון: תחשבו על זה: 4 אוטובוסים, 4 כיתות א' שכולם נהרגים.

יהודה דנון: מה עוד צריך לעשות בשנים הקרובות?

יהודה דנון: הזכרת כאן את אחריות ההורים.

יהודה דנון: אנחנו מדריכים את ההורים ביציאה ממחלקות היולדות.

יהודה דנון: היום יש בישראל כ- 150 אלף לידות, ולצערי, אנחנו מקיפים רק כ- 45 אלף מהיולדות.

יהודה דנון: לכן חייבים להרחיב את זה, כך שההורים, ובמיוחד אלה שזאת לידת הבכורה שלהם יקבלו הדרכה ביציאה מחדרי הלידה.

יהודה דנון: צריך להרחיב את התוכנית "טיפ-טיפת בטיחות" בטיפות החלב כך שתהיה תוכנית ארצית שאפשר יהיה להעביר אותה בכל התחנות לבריאות המשפחה.

יהודה דנון: בתחום המניעה אנחנו עוסקים במניעה ראשונית, ויש גם נושא של מניעה שניונית ושלישונית.

יהודה דנון: לצערי, למרות המספרים הגדולים האלה שכ- 180-200 אלף מגיעים למחלקות לרפואה דחופה עדיין אין מחלקה או יחידת טראומה לילדים במדינת ישראל.

יהודה דנון: הילדים שמגיעים ליחידות הטראומה מטופלים עדיין ביחידות טראומה כלליות ולא ביחידות טראומה לילדים.

יהודה דנון: הטיפול הוא טיפול שונה – גם ההרדמה וגם הכירורגיה וגם מקצועות המשנה הם מקצועות שונים לחלוטין.

יהודה דנון: נושא הכוויות הוא אחד הנושאים הכאובים ביותר וגורם תמותה בולט, ועדיין אין יחידה לכוויות לילדים במדינת ישראל.

יהודה דנון: באירוע קשה שיש בו כמה ילדים שנכוו חייבים לחפש בכל הארץ מקום אשפוז לילדים האלה.

יהודה דנון: אוכלוסיות בסיכון: התושבים הכפריים הערביים והלא ערביים שבהם שיעור ההיפגעות גבוה יותר, חייבים להשקיע מאמץ גדול מאוד במניעה, והאוכלוסייה החרדית שמצטיינת בריבוי ילדים, אבל גם בריבוי תאונות.

יהודה דנון: אני מקווה שבשנה הבאה הנתונים יהיו טובים יותר.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי רוצה לשמוע התייחסות.

מיכאל מלכיאור: אמרת דבר קשה.

מיכאל מלכיאור: השאלה האם למשרד הבריאות יש תוכנית להקמת מחלקות כאלה בישראל.

יצחק ברלוביץ’: במועצה הלאומית לקידום בטיחות בית ופנאי אנחנו מכינים בימים אלה בשיתוף משרדי ממשלה נוספים תוכנית כוללנית לאומית בנושאים של טיפול ומניעת תאונות, כולל גם התייחסות לנושא כוויות ויחידות טראומה.

יצחק ברלוביץ’: כל אחד מהנושאים האלה יקבל את המקום שלו בתוכנית הלאומית.

יצחק ברלוביץ’: אני מקווה שבסופו של דבר גם נקבל את התקציב כדי שנוכל ליישם את התוכנית הזאת.

יצחק ברלוביץ’: ההערכה שלי היא שבשנת 2007 נהיה בשלים לתוכנית מלאה.

שלי יחימוביץ': מה פירוש מקווים שתקבלו את התקציב, איפה זה עומד?

יצחק ברלוביץ’: התוכנית עדיין לא שלמה.

יצחק ברלוביץ’: ההערכה שלי שהתוכנית השלמה תהיה רק בשנת 2007.

שלי יחימוביץ': כלומר התקצוב יהיה, אם בכלל, בשנת 2008.

יצחק אהרונוביץ': נכון מאוד.

דב חנין: אני מברך על הדיון המשותף של שתי הוועדות האלה וגם מברך ומודה על העבודה שעשיתם ב"בטרם" ובמשרד הבריאות כדי להציג את הנתונים בפני הציבור.

דב חנין: אני מסכים לגמרי עם חברת הכנסת חילו באמירה שאנחנו חייבים להתמודד התמודדות רוחבית שיש בה כמה ממדים כדי להביא לשינוי בתמונה הקשה של הנתונים שאנחנו עדים להם.

דב חנין: כמו בהרבה נושאים אחרים הילדים יכולים להיות ברומטר טוב למצבה של החברה.

דב חנין: בשתי סוגיות אני רוצה להתייחס לקשר שבין התופעות שאנחנו רואים אצל ילדים לבין שאלות חברתיות יותר רחבות שקיימות אצלנו.

דב חנין: אני אומר את הדברים לא כדי להפחית כהוא-זה מהניסיון החשוב שלכם, שאני רוצה רק לעודד אותו, להתמודד ספציפית עם הבעיה של פגיעות בקרב ילדים – זה ניסיון חשוב, וכל המאמצים שלכם בכיוון הזה ראויים, ואנחנו צריכים לעזור לכם בחקיקה, בהסדרים, בתקציבים וכדומה.

דב חנין: אבל אם נסת

דב חנין: פק רק בהתמודדות הספציפית לא נוכל לתת מענה די נכון לשאלות שאנחנו עוסקים בהם.

דב חנין: אני רוצה להתייחס כאמור לשני נושאים: קודם כל, בעניין המודעות מה שקורה לילדים משקף משהו יותר עמוק ומדאיג שקיים בחברה הישראלית על רמת הזהירות של אנשים בכלל, או יותר נכון – רמת הסובלנות לסיכונים שקיימת אצלנו בחברה.

דב חנין: מסיבות שונות יצרנו תרבות שהיא מאוד סובלנית לרמה גבוהה של סיכונים, וגם ההורים מתנהגים לפי אותם סטנדרטים עם ילדיהם.

דב חנין: אנחנו רואים את זה היטב גם בנושאים סביבתיים-בריאותיים – עד כמה הציבור הישראלי מוכן לעבור לסדר היום על סיכונים, שבכל מקום אחר היו מעוררים זעם והתנגדות עצומה.

דב חנין: ההיבט השני שהוא לא פחות חשוב הוא ההסדרים החברתיים.

דב חנין: לפי הנתונים שלכם, יש שורה של הסדרים שאנחנו יכולים לקבל ויכולים להביא לשינויים.

דב חנין: הזכרתם את החוק שנצביע עליו היום פה-אחד להחלת דין רציפות על הגבלת טמפרטורת המים בבתים- -

שלי יחימוביץ': הממשלה מתנגדת, אגב.

דב חנין: אני מקווה שהממשלה לא תקבל שום קול- -

שלי יחימוביץ': זה מין רפלקס מותנה להתנגד לכל דבר טוב.

דב חנין: אני רוצה להתייחס לנתון נוסף שלא הזכרתם:

דב חנין: לפי הנתונים על תמותת ילדים, קרוב ל- 40% מגילאי 1-4 ומגילאי 5-9 נהרגים בתאונות הולכי רגל.

דב חנין: הנתונים האלה יציבים: אני רואה את אותם נתונים בשנים 98'-2000 וכך גם בשנת 2003.

דב חנין: אני אמנם מדבר על אחוזים, אבל גם המספרים האבסולוטיים אינם מבוטלים, יש כאן מספר קשה של ילדים שנהרגים בתאונות דרכים בגילאים האלה- -

שלי יחימוביץ': לפי הנתונים של המועצה הלאומית לשלום הילד, החופש הגדול האחרון היה קטלני במיוחד, רק בחודשים יולי-אוגוסט האחרונים נהרגו 34 ילדים ובני-נוער.

דב חנין: התוספת שלך מחזקת את הנקודה שאני רוצה לומר.

דב חנין: אני שואל את עצמי מי הילדים האלה משנה עד ארבע שנהרגים כשהם הולכי רגל בתאונות דרכים.

דב חנין: מה זה אומר לנו?

דב חנין: איזו דמות של חברה אנחנו שמספר כזה של ילדים בגילאים כאלה נהרגים כהולכי רגל בתאונות דרכים?

דב חנין: זה מפנה את תשומת לבנו לשאלות של תשתית התחבורה, לשאלות של תשתית בטיחות, לשאלות של פניות הורים.

דב חנין: אולי הבעיה היא שהורים אינם פנויים להשגיח על ילדיהם.

דב חנין: אלה גילאים מאוד קטנים, אף אחד מאתנו לא יכול לחשוב על הסיטואציה שילד בן 3 או הוא הולך רגל בתאונת דרכים.

שלי יחימוביץ': אפשר להניח שיש חפיפה בין הילדים האלה לבין 340 אלף ילדים בסיכון, שמהם רק 70 אלף מקבלים איזשהו טיפול – 10,000 בהשמה חוץ-ביתית ו- 60 אלף בקהילה, וכל האחרים מופקרים לנפשם.

דב חנין: בהחלט.

דב חנין: זה מביא אותי לשאלות נוספות: האם אנחנו כחברה נותנים מענה – ההורים רוצים לדאוג לילדים שלהם ולשמור עליהם, זאת לא בעיה שלהורים לא אכפת מהילדים, אבל כנראה, נסיבות החיים של ההורים האלה לא מאפשרות להם להקדיש את תשומת הלב לילדים.

דב חנין: האם החברה שלנו נותנת מענה לכך?

דב חנין: האם אנחנו נותנים תשובה של מעונות יום ופעוטונים לאותן קבוצות סיכון – כי אחרת אין לאנשים האלה מי שיטפל בילדים שלהם.

דב חנין: אלה שאלות שאנחנו חייבים לתת להן מענה.

דב חנין: הרעיון לקיים עבודה משותפת של שתי הוועדות בסוגיות האלה הוא רעיון מאוד נכון ומוצלח.

דב חנין: אני רוצה לצרף את קולי לקולה של חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואני מקווה שזה יהיה קולן של שתי הוועדות האלה לפחות ועוד חברי כנסת בבית הזה נגד המגמה המסתמנת של הפגיעה בכל מערכות הרפואה המונעת והבריאות המונעת.

דב חנין: אתם הזכרתם את טיפות החלב בחיוב, אבל אנחנו רואים אותן על הכוונת כעוד אחד מהיעדים שצריך לייעל – הכוונה היא לסגור, לצמצם, לקצץ, ובעצם – ההפך מלייעל.

דב חנין: תודה רבה.

מיכל קדם: אני נציגת משרד התמ"ת, אני מפקחת מחוזית על מעונות היום במחוז ירושלים.

מיכל קדם: אנחנו ממשיכים לארגן מספר שנים – וגם השנה נמשיך – סדנאות במסגרת מעונות היום בכל הצוותים בנושא בטיחות בשיתוף פעולה עם ארגון "בטרם".

מיכל קדם: כמו-כן אנחנו מדֻווחים על תאונות במעונות היום באופן שוטף על גבי טופס דיווח על תאונות.

מיכל קדם: כל תאונה נבדקת בידי המפקחת המחוזית, ואנחנו מסיקים את המסקנות וממליצים המלצות לפיהן ומנחים את הצוותים במעונות לפעול לתיקון הליקויים.

מיכאל מלכיאור: מה מצב אכיפת החוקים בגני המשחקים?

מיכאל מלכיאור: הייתה ישיבה מאוד דרמטית בוועדת החינוך על הנושא הזה וראינו שהמצב חמור מאוד, והמשרד לקח על עצמו לשפר מאוד את המצב.

מיכל קדם: אני לא מתמצאת בזה לגמרי, אני רק יכולה לומר שהמשרד שוקד בימים אלה על הכנת פרוגרמה חדשה שבוודאי תכלול את הנושא של גני משחקים.

מיכאל מלכיאור: טוב שאתם מכינים פרוגרמה.

מיכאל מלכיאור: כל יום נפצעים ילדים, וזה צריך לקבל דחיפות רבה יותר אם אתם רוצים לשמור על הטיפול בילדים הקטנים במשרד התמ"ת – אני חושב שזה לא המקום הנכון, אבל כל זמן שזה אצלכם תיקחו את זה ברצינות.

שלי יחימוביץ': את כאן מרכז תקינה מטעם התמ"ת?

שלי יחימוביץ': את לבד?

אלכסנדרה ארונין: אני ממחלקת התקינה.

שלי יחימוביץ': אז אולי תוכלי להשיב על שאלתו של חבר הכנסת מלכיאור.

אלכסנדרה ארונין: אני מייצגת את מנהל התקינה במשרד התמ"ת.

אלכסנדרה ארונין: בראש המנהל עומד הממונה על התקינה, ואנחנו פועלים מכוח חוק התקנים.

אלכסנדרה ארונין: חוק התקנים מגדיר תקנים רשמיים – מה זה תקן רשמי במדינת ישראל.

אלכסנדרה ארונין: כל התקנים שנכתבים במכון התקנים הם תקנים וולונטריים.

אלכסנדרה ארונין: שר התמ"ת יכול בהתייעצות עם גורמים רלוונטיים להכריז על תקן וולונטרי כתקן רשמי, ואז כל השרשרת מייצור ועד שיווק ומכירה של המוצר חייב לעמוד בדרישות התקן.

אלכסנדרה ארונין: הממונה על התקינה אחראי על מספר גדול מאוד של תקנים רשמיים שיש לנו במדינת ישראל, החל מתקן רשמי לבטון ופלדה לזיון בטון, מצברים להתנעת רכב ועד מוצרים לתינוקות, שיש להם תקנים רשמיים, כמו: מוצצים, מיטות לתינוקות, עריסות, בקבוקים, מתקני משחק לילדים.

אלכסנדרה ארונין: אנחנו מבצעים אכיפה על כל התקנים הרבים הללו, עם דגש על מוצרי ילדים ותינוקות, במגבלות התקציב וכוח האדם.

אלכסנדרה ארונין: בעניין מתקנים ומשחקי ילדים.

אלכסנדרה ארונין: המצב בארץ לפני כמה שנים היה מאוד לא משמח, והוא משתפר בשנים האחרונות.

אלכסנדרה ארונין: לפי התקן, האחריות על תקינות המתקן ששייך למועצה המקומית הוא על המועצה המקומית.

אלכסנדרה ארונין: מתחילת 2006 הוכרז תו תקן על התקן הזה.

אלכסנדרה ארונין: המצב כבר משתפר וישתפר בעתיד.

אלכסנדרה ארונין: אנחנו ממשיכים.

אלכסנדרה ארונין: אנחנו בקשר צמוד עם "בטרם" בעניין תוכניות לעתיד, ויש לנו תוכנית לשנה הבאה, אנחנו מצטרפים למאגר מידע וכדומה.

עבאס זכור: אני מודה על הוועדה הזאת.

עבאס זכור: אני מתחיל באסון שקרה אתמול בנגב שבו נהרג ילד כשנסע באוטובוס שלא עבר בדיקת בטיחות תקופה ארוכה מאוד.

עבאס זכור: האוטובוס נוסע כל יום בלי מדריך, אין כביש, הרבה פעמים ההגה נתפס לנהג.

עבאס זכור: אלפי ילדים עוברים את האסון הזה כל יום, וכל יום עלול להתרחש אסון כזה.

עבאס זכור: אני עובר למה שקראנו אתמול בידיעות אחרונות על הילדה בת 13 שתפסו אותה גונבת כדי להביא אוכל לבית שלה.

עבאס זכור: יש אלפי ילדים כאלה.

עבאס זכור: אני תושב עכו, ויש הרבה עניים שגרים בעכו.

עבאס זכור: הם לא גונבים.

עבאס זכור: ילדים בגיל הזה משתמשים בסמים ומוכרים סמים כדי להביא כסף לבתים שלהם.

עבאס זכור: שמעתי מהרב מלכיאור על בדיקת משחקים, אבל יש כפרים וערים שאין בהם בכלל משחקים.

עבאס זכור: אין לאן ללכת, חוץ מבתי קפה- -

שלי יחימוביץ': לא צריך תקינה למשחקים, כי אין משחקים.

עבאס זכור: - - אין מועדונים, אין מתנ"סים, אין מגרשים.

עבאס זכור: אין בתים לאנשים, רק בתי-קפה שיש בהם נרגילה וסמים.

עבאס זכור: אני מבקש לדאוג כמה שיותר מהר לילדים כאלה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע את משרד החינוך.

רותם זהבי: אני ממונה בטיחות ארצי במשרד החינוך.

רותם זהבי: אני אסביר בקצרה מה אנחנו עומדים לעשות בשנה הבאה.

רותם זהבי: המשרד עוסק בשלושה תחומים: בנושא הבטיחות הפיזית, בנושא הבריאות – עירית לבנה המפקחת – ואגף שלם שעוסק בנושא הזהירות בדרכים.

רותם זהבי: שלושת התחומים האלה, כל אחד בכיוון שלו, עוסק בתוכניות לימודים, בהכשרה ובפיקוח – יש מערכת של מפקחים ופקחים.

רותם זהבי: בנושא הבטיחות הפיזית אני עוסק באגף הביטחון והבטיחות של המשרד.

רותם זהבי: האגף שלנו נמצא בקשר עם הרשויות בנושא של מיגון ובטיחות, בהיבט הפיזי – מכשירים מומחי ביטחון וגננות לכל הנושא.

רותם זהבי: אני מקווה שארגון "בטרם" יוכל לתרום בעניין הזה בחודשים הבאים וייכנס לנושא ההדרכה.

רותם זהבי: אנחנו עוסקים בנושא פיקוח, בודקים אירועים - -

מיכאל מלכיאור: כמה גננות ומורים הכשרתם השנה?

רותם זהבי: בשנה שעברה הכשרנו 1,000 גננות וכ- 700 עוזרי ביטחון ובטיחות בית-ספרי.

רותם זהבי: אנחנו רוצים להגדיל את המספרים.

רותם זהבי: אנחנו עוסקים גם בניהול בטיחות בתנועות נוער שגם להם יש השפעה על הילדים בחינוך ובתודעה לבטיחות.

רותם זהבי: בעניין מתקני משחקים, התקן שונה במרס 2006.

רותם זהבי: הוא יאפשר לרשויות לפקח טוב יותר על מתקנים בבתי-הספר ובגני הילדים.

רותם זהבי: אני מקווה שהבקרה והאחזקה שלהם תהיה טובה יותר.

מיכאל מלכיאור: מה בעניין אחיות בתי-הספר?

מיכאל מלכיאור: אתה יכול להיות איש בשורה?

שלי יחימוביץ': מוריה נמצאת פה.

מיכאל מלכיאור: אבל מוריה היא מהצד השני.

רותם זהבי: צריך לשאול את עירית לבנה.

שלי יחימוביץ': נשמע שאתם עושים עבודה יפה, אבל אתם מציבים יעדים, אתם בודקים מה אתם מצליחים לעשות?

שלי יחימוביץ': יש יעד מדיד שאתם שואפים אליו?

רותם זהבי: אנחנו שואפים להקטין את מספר הנפגעים במערכת החינוך.

שלי יחימוביץ': אין לכם ערכים או מטרות מוגדרים מראש מספרית?

רותם זהבי: יש לנו מספרים, אני יכול לתת לך דוח שיוצא היום לתקשורת.

רותם זהבי: תוכלי לעיין בו ולראות בדיוק את הנתונים.

מיכאל מלכיאור: נראה לי מספר מורים מאוד קטן, גם בהתחשב שאין אחיות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים את התשובה האומללה לשאלה הזאת.

מיכאל מלכיאור: הם לא יכולים להחליף את האחיות, אבל לפחות שיהיו מורים בכל בית ספר שאחראים לנושא.

רותם זהבי: שעברו השתלמות בעזרה ראשונה.

מיכאל מלכיאור: כן.

רותם זהבי: אלפי מורים עוברים הכשרות של עזרה ראשונה במשך השנה, ואנחנו עוסקים בזה בקורסים של עזרה ראשונה.

מיכאל מלכיאור: עזרה ראשונה זה אחרי התאונה, אני מדבר על מניעת התאונות.

רותם זהבי: לפני התאונה.

נאדיה חילו: חבר הכנסת מלכיאור מתכוון שמורה יהיה מוכשר במניעת התאונה, לא לטפל בתאונה, אלא לקבל אינפורמציה איך אפשר למנוע אותה.

מיכאל מלכיאור: מורה שאחראי לראות מה המצב בבית-הספר.

רותם זהבי: זה נושא שלם שנקרא "ניהול בטיחות בבית-הספר".

רותם זהבי: הוא מורכב מהרבה מאוד אלמנטים.

רותם זהבי: הוא קשור גם למורים לחינוך גופני, גם למורים התורנים בהפסקה, הוא קשור לפעילות חוץ בית-ספרית – זה עולם ומלואו.

רותם זהבי: אנחנו עוסקים בדיוק בזה – בהסברה ובפיקוח.

נאדיה חילו: יש שיעורים בבתי-הספר בחינוך לילדים קטנים כדי שהם גם ילמדו לשמור על עצמם וידעו.

נאדיה חילו: יש מערכת של שיעורי הסברה?

רותם זהבי: הפעילות היא עד לרמת הילד גם בכיתות הנמוכות וגם בכיתות הגבוהות יותר.

רותם זהבי: מלמדים איך להתנהג בהפסקה, איך להתנהג בשיעורי חינוך גופני.

רותם זהבי: אני מעביר לך דוח סיכום אירועי בטיחות משנת תשס"ו.

שלי יחימוביץ': אלה הנתונים החדשים שדיברת עליהם?

רותם זהבי: כן.

מיכאל מלכיאור: מוריה אשכנזי, אולי את תספרי לנו מה קורה בתחום אחיות בריאות הציבור?

מוריה אשכנזי: אף על פי כן ולמרות הכול בלשכת הבריאות המחוזית במחוז מרכז יצא פרויקט בשם "בית בטוח", שבו הוכשרו כ- 30 אחיות בשיתוף פעולה עם "בטרם".

מוריה אשכנזי: מטרתן מתפצלת לשניים: ביקורי בית שמתבצעים בבתים עצמם – כל אחות קיבלה מכסה של 15 ביקורים, מהם 10 במסגרת קבוצות אוכלוסייה בסיכון, ו- 5 נוספים זה אוכלוסיות נורמטיביות שנמצאות בסיכון.

מוריה אשכנזי: אף על פי כן ולמרות הכול האחיות יוצאות אל הבתים האלה.

מוריה אשכנזי: בביקורים האלה נמצאו נפגעים מחוט חשמל קצר של קומקום, רהיט גבוה שנמצא ליד אדן החלון.

מוריה אשכנזי: כשנערך ביקור בית חוזר ראו שיש שיעור גבוה יותר של שינויים בדפוסים של חינוך לבריאות ובמניעה.

מוריה אשכנזי: ראשית דבר היה כשהחלה התוכנית "טיפ-טיפת בטיחות" ברמת-גן; היריעה מתרחבת.

מוריה אשכנזי: יש לנו ניצוץ ראשון של עריכת ביקורי בית אצל המשפחות – לאו דווקא הדרכה בטיפות חלב, אלא בשטח עצמו.

שלי יחימוביץ': אני מתנצלת, אני נאלצת לעזוב אתכם כי דנים בחוק שלי בוועדת כלכלה עכשיו.

שלי יחימוביץ': אני אפרד מכם, והרב מלכיאור ימשיך את הישיבה ויסכם אותה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: גל נקדימון, מייצגת את מגן דוד אדום.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

גל נקדימון: אני רכזת חברתית של נוער מגן דוד אדום.

גל נקדימון: זה תחום חדש שנכנס בשנה האחרונה.

גל נקדימון: נוער מגן דוד אדום הוא נוער מתנדב מגיל 15, והוא התחיל לעבוד באופן ניסיוני עם ילדים בני 13-15 בתחום של פעילות הומניטרית בקהילה.

גל נקדימון: רק לשם ידיעה, אסור לילדים למטה מגיל 15 לעלות על אמבולנסים.

גל נקדימון: אנחנו עובדים איתם בתחום הפעילות ההומניטרית מתוך גישה של חינוך מחדש שמאמינה שמניעת הפגיעה יותר חשובה מהטיפול בפגיעה.

גל נקדימון: לפני שהם לומדים לעלות על האמבולנס כדי לטפל בנפגע, רואים מה הם יכולים לעשות בתור חברים בקהילה כדי למנוע מראש את הפגיעה.

גל נקדימון: יש מעין תת-נושאים: מניעת תאונות דרכים, מניעת תאונות בבית ומניעת תאונות בזמן משחק.

גל נקדימון: נכתבו מערכי פעילות, וזה כרגע בניסיון.

גל נקדימון: אני יכולה לנצל את ההזדמנות כדי לחשוף אתכם לחלקם.

גל נקדימון: עם כל הכבוד לפרוגרמות שנמצאות על הנייר ולקידום חוקים – שהם דבר חשוב, ואני מאמינה שחוק שיקדם חבר הכנסת מלכיאור יגיע מהר יותר לשולחן מאשר פרוגרמה של התמ"ת, אבל בתוך עמנו אנחנו יושבים, ואנחנו יודעים יפה מאוד שההר לא יבוא אלינו, אז אנחנו הולכים אל ההר.

גל נקדימון: שלחנו בחופש הגדול את הצעירים שלנו שנקראים "פרחי מד"א" לפארק במודיעין עם הנחיות איך צריך להיראות גן משחקים, לפי התקן.

גל נקדימון: אני יודעת מה צריך להיות בדיוק גובה של נדנדה, מה המרחק בינה לבין המתקן שלידו, אבל הורה שבא עם הילד שלו לגן המשחקים לא יודע את זה.

גל נקדימון: הוא גם לא צריך לדעת את זה, מבחינתו המתקן לא מסוכן וזה בסדר.

גל נקדימון: החניכים שלנו שהם שגרירים של רצון טוב אוספים את ההורים בגני השעשועים האלה, ומסבירים להם כיצד אמור להיראות מתקן משחקים, מהם החוקים הבסיסיים ביותר שהכרחיים למתקן משחקים בטוח- -

דב חנין: למה לאסוף את ההורים, אתם צריכים לאסוף את מי שמתקין את המתקנים האלה.

גל נקדימון: קטונתי מתוקף תפקידי מלגשת למכון התקנים בישראל ולומר להם "עשה ואל תעשה".

מיכאל מלכיאור: מכון התקנים יודע מה צריך לעשות, השאלה היא האם הרשות המקומית יודעת.

גל נקדימון: כמו שהרשויות שאמורות לעשות את העבודה שלהן ולהשגיח ולדווח ולתקן במקרה הצורך – אנחנו עושים את מה שאנחנו יודעים לעשות, הכי טוב.

דב חנין: אם אתם מגיעים לגן כזה ורואים שהוא לא מתאים, אז בוודאי צריך להגיד את זה להורים, זה בסדר.

דב חנין: השאלה היא האם אתם לא צריכים לעשות צעדים נוספים: לכתוב מכתבים, לנהל פעילות, ליזום התעוררות ציבורית – כי ההורים לבד לא יפתרו את הבעיה.

גל נקדימון: אני אשמח להראות לך את הערכה הזאת.

גל נקדימון: במערך הפעילות למניעת תאונות בזמן משחק יש גם הנחיות אל מי צריך לגשת ברשות, ומי צריך לטפל בזה.

גל נקדימון: אבל ההנחיה הראשונית היא לילדים בגיל 13-15, והיא לגשת לאדם המבוגר ביותר בתחנה שנושא תפקיד כלשהו, והוא יקבל כרטיס של סדר פעולות ברור לאנשים שאמורים לטפל בזה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר מבורך וחשוב.

מיכאל מלכיאור: חשוב גם שאלה ילדים מתנדבים שלקחו על עצמם לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: עם זאת אני מחזק את דבריו של חבר הכנסת דב חנין, כי לצערי, לפי נתוני התמ"ת, 100% מהגנים בישראל לא עומדים בתקנים.

אלכסנדרה ארונין: זה לא מדויק.

מיכאל מלכיאור: כמה אחוזים, לפי המדגמים, 98%?

אלכסנדרה ארונין: אין לי כאן הנתונים המדויקים, אבל כל אחד יכול להיכנס לאתר של משרד התמ"ת באינטרנט ולראות רשימה שמית של גני משחקים עם כתובת מדויקת, ולראות מתי נבדק ומתי הייתה בדיקה חוזרת.

אלכסנדרה ארונין: זה רשת של בדיקות: בדיקות תחזוקה, בדיקות חודשיות וכולי.

אלכסנדרה ארונין: כך הוא יכול לראות מה מצב גן המשחקים ליד הבית שלו, ואם בכלל נבדק.

אלכסנדרה ארונין: יש מיפוי לכל הדברים האלה, וזה לא מדויק שזה 100%.

רותם זהבי: יש שיפור גדול בשנים האחרונות, לא נכון לדבר על מספר כזה.

אלכסנדרה ארונין: זה לגמרי לא נכון.

מיכאל מלכיאור: אלה הנתונים שקיבלנו בוועדה לפני חודשיים.

מיכאל מלכיאור: שמח שיש שיפור גדול, אבל אני מניח שזה לא השתנה מקצה לקצה – הבעיה היא מאוד חמורה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא לוקחים מספיק בחומרה את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: זה שיש היום תו תקן זה, כמובן, מקל על העבודה, כי אפשר לראות שזה לא בסדר, אבל בבדיקות המדגמיות, לפי הנתונים שקיבלנו מהמשרד שלכם, המצב היה נורא ואיום.

מיכאל מלכיאור: את אולי מדברת על גנים חדשים שנותנים להם עכשיו אישורים.

אלכסנדרה ארונין: יש גנים שמתוחזקים היטב.

מוריה אשכנזי: מה קורה במשפחתונים?

יצחק קדמן: אני לא יודע אם אפשר בכלל לבדוק את עשרות אלפי מגרשי המשחקים.

אלכסנדרה ארונין: מדגמית בלבד.

מיכאל מלכיאור: מדגמית זה לא עוזר, אז איך אתה יכול לראות באתר אם בדקתם רק באופן מדגמי בכל הארץ?

אלכסנדרה ארונין: אנחנו מתריעים בכל העיריות וברשויות המקומיות שלא עושות את העבודה שלהם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעבוד על זה פרטנית.

גל נקדימון: אני רק רוצה לחזק את הנקודה האחרונה שאומרת שהקהל לא יבוא אלינו, אנחנו צריכים לבוא אליו.

גל נקדימון: כל הנציגים של הגופים שיושבים כאן יודעים את זה, וחלק גם עושים את זה.

גל נקדימון: אף הורה לא רוצה שלילד שלו יקרה משהו, אבל הורה שם את הילד על נדנדה או על מתקן טיפוס, והוא מניח שהמתקן בטוח.

גל נקדימון: באחד הפארקים במודיעין יש 3 מתקנים שההורים לא מעלים עליהם את הילדים, והילדים לא משחקים בו.

גל נקדימון: כי אמרנו להם שהמתקנים האלה לא בטוחים.

גל נקדימון: הורה שיודע שהמתקן לא בטוח לא יעלה את הילד שלו עליו.

גל נקדימון: הברירה היא כרגע להגיע אל הקהל עצמו, ליידע אותו על הסכנות וללמד את ההימנעות.

גל נקדימון: אבל אם ההימנעות היא לא לעלות על המתקן זאת בעיה.

גל נקדימון: אני חייבת להודות שבגלל התחקירים שעשיתי האחריות היא ברובה על הרשויות המקומיות, לפחות בגנים ציבוריים.

איל ביקלס: תקנות ארגון הפיקוח על עבודה בדבר ממונים על בטיחות משנת 84' קובעות, שבכל מקום שמועסקים בו למעלה מ- 50 אנשים, חייבים להחזיק ממונה בטיחות.

איל ביקלס: כמעט בכל בתי-הספר יש למעלה מ- 50 עובדים, מורים או צוות אחר של עובדים בבית-הספר.

דב חנין: יש שם יותר מ- 50 אנשים כי גם הילדים הם אנשים.

איל ביקלס: מדובר על עובדים כי אלה תקנות מכוח ארגון הפיקוח על עבודה.

איל ביקלס: לו היו מכשירים בכל בית-ספר, על-פי החוק הזה, ממונה בטיחות מוסמך כפי שכתוב בחוק, שהיה דואג הן לבטיחות המורים ולבטיחות הילדים באותה מידה, זה הדבר הנכון.

איל ביקלס: בפועל לא נעשה דבר מהעניין הזה אף על פי שהחוק מחייב.

מיכאל מלכיאור: זה חוק שאתם אוכפים במשרד החינוך?

רותם זהבי: הנושא הזה עלה בבתי-משפט וגם הוסבר מדוע זה לא ריאלי.

מיכאל מלכיאור: יש חוק לא ריאלי?

רותם זהבי: קודם כל, בית ספר לא מוגדר כמפעל- -

איל ביקלס: סליחה, חוק ארגון הפיקוח על עבודה לא עוסק במפעלים.

איל ביקלס: פקודת הבטיחות בעבודה עוסקת במפעלים.

איל ביקלס: זה חוק כללי.

מיכאל מלכיאור: יותר טוב להגיד שאתם לא עומדים בזה, ואתם תתקנו את זה, מאשר להגיד דברים לא רציניים, כמו שבית-ספר הוא לא מפעל.

נעמי לנגוס: אני מייצגת את האגודה הישראלית למען הילד בגיל הרך.

נעמי לנגוס: אני רוצה להעלות את נושא הצפיפות בכיתות.

נעמי לנגוס: מתקנים פיזיים קל מאוד לתקן, אבל צפיפות בכיתות ובגנים ילדים שעלולים להתנגש זה בזה ונופלים בגלל חוסר השגחה – משום שקשה להשגיח על כל-כך הרבה ילדים – וגם בגלל הצפיפות עצמה כי נתקלים בכל מיני דברים ונופלים, ויש פגיעות די רציניות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם.

מיכאל מלכיאור: אני שמח שבאו הרבה מאוד חברי כנסת לישיבה הזאת, זה חשוב, ומראה את החשיבות שאנחנו רואים לעניין הזה בכנסת.

מיכאל מלכיאור: אני מחזק את ידיהם של העוסקים במלאכת הקודש: "בטרם" וארגונים נוספים כמו מד"א והארגונים הוולונטריים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשבח ולהלל את אלה שעומדים על המשמר בנושא החשוב של הגנה על הילדים שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני מברך גם על עבודת איסוף הנתונים כדי שנוכל לדעת איפה אנחנו עומדים.

מיכאל מלכיאור: השיפור הקל בנתונים שקיבלנו הפעם הוא מעודד, וזה רק אומר שזאת לא גזירה משמים, אלא הכול בידי אדם.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה אנחנו צריכים אפס סובלנות כלפי מה שקורה,כי בכל זאת נהרג ילד כל יומיים.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על כל אלה שנפצעים קשה, ולחלקם יש פציעות לכל החיים.

מיכאל מלכיאור: לכן חייבים לעשות הרבה יותר – משרדי הממשלה, האכיפה, אל תיקחו את זה בקלות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעקוב פרטנית אחר כל דבר; הועלו פה כל כך הרבה דברים, וברור שאי אפשר בישיבה כזאת לפרט גם בהחלטות מה צריכים לעשות.

מיכאל מלכיאור: אבל המגמה צריכה להיות ברורה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע ששתי הוועדות ייקחו על עצמן לשבת גם עם האוצר לפני סיום העבודה על קריאה שנייה ושלישית של התקציב לשנה הבאה, כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות בנושא אחיות בריאות הציבור, במשרד החינוך, במשרד הבריאות, במשרד התמ"ת - איך אנחנו יכולים לחזק את האחריות של המשרדים הללו על בריאות ילדינו.

מיכאל מלכיאור: אני מציע ששתי הוועדות יעשו מעקב אחר זה, ויציעו יוזמות שיוכלו להיכנס לתקציב השנה הקרובה.

מיכאל מלכיאור: האפליה שיש כלפי מיעוטי יכולת כספית, שזה כולל את הציבור הערבי, היא בלתי נסבלת.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, זה קודם כל עניין של תשתיות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מכירים את המציאות ברחבי הארץ, ואנחנו חייבים לעשות מאמץ מיוחד; זאת אפליה כלפי ילדים, וכמו כל אפליה היא בלתי נסבלת ביותר.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולכם על ההשתתפות.