ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 47, 2006-11-27 09:00

מיכאל נודלמן: אני פותח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

מיכאל נודלמן: אנחנו דנים היום בנושא התמכרויות לאלכוהול וסמים של צעירים עולים, שהוא נושא מאוד קשה ומורכב.

מיכאל נודלמן: נסעתי היום לכנסת וכארבעה-חמישה עיתונאים התקשרו אתי לשאול שאלות רבות בנושא.

מיכאל נודלמן: עת דיברנו על תופעת הנשירה מבתי-הספר, על ילדים בסיכון, בזמן הדיונים שקיימנו שמעתי על התופעה שקיימת אצל צעירים עולים של אלכוהול וסמים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות למרכז המחקר והמדע של הכנסת על המחקר שערכו עבור הישיבה.

מיכאל נודלמן: במחקר זה הנתונים שהתקבלו הם לא טובים ואנחנו יודעים שמי שנכנס לבור של סמים ואלכוהול, קשה לו לצאת משם.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים בילדים שהם מאוד פגועים וחלק מהם לא יוכלו להיות אזרחים כפי שהם צריכים להיות.

מיכאל נודלמן: אני יודע מה קורה עם תופעת הסמים ברוב המדינות כמו איטליה, צרפת וארצות-הברית, ומדובר במחלה ציבורית קשה.

מיכאל נודלמן: זו בעיה של המדינה ולא רק בעיה של המשפחות.

מיכאל נודלמן: היום אני מבקש להתרכז בנושא הזה ולדעת מה מרכיבי הבעיה, מה יכולה לעשות הכנסת, מה יכולה לעשות המדינה כדי שהתופעות האלה יקטנו, כדי שיהיו פחות ילדים מעורבים בסמים ובאלכוהול.

מיכאל נודלמן: בפתח הדברים נשמע את נציגת האגודה למלחמה בסמים.

רחל בר המבורגר: אני המדענית הראשית של הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

רחל בר המבורגר: הרשות הוקמה לפי חוק ומאז 1989 בין היתר אנחנו עוסקים גם במחקרים, גם בתיעוד ובמתן מענים לנושאים המגוונים שקשורים לבעיית הסמים.

רחל בר המבורגר: הנושא של עולים עלה לתשומת לב בסקר השוואתי עשיתי החל משנת 1989 ועד היום, שבו מצאתי שהשימוש בסמים בקרב עולים חדשים, ילדים מגיל 12 עד גיל 18 בבתי-הספר, התחיל להיות רב יותר מאשר אצל ילידי הארץ רק החל משנת 1995 ולא לפני כן, למרות שהיו עליות גם לפני 1995.

רחל בר המבורגר: אפשר לומר שב-1998 בלטה התופעה שעולים חדשים, במיוחד מברית-המועצות לשעבר, דיווחו על יותר שימוש בסמים, כאשר יותר מהם השתמשו בסמים ובאלכוהול מאשר ילידי הארץ או העולים הוותיקים.

רחל בר המבורגר: זו הייתה תופעה שחידדה אצלי את המחשבה שצריך להתחיל לסקור את התופעות האלה, ואחד מהסקרים הראשונים שעשינו היה בקרב יוצאי אתיופיה, תלמידים ולא תלמידים, וגם שם מצאנו שהתופעה היא תופעה יותר חמורה מאשר בקרב ילידי הארץ.

רחל בר המבורגר: המחשבה הייתה שמאוד יכול להיות שמשבר העלייה עליו מדבריו הוא סיבה, אבל לא סיבה מספיקה, כי עד שנה מסוימת לא היה שימוש מעל הרגיל.

רחל בר המבורגר: זאת אומרת, משהו קרה בקליטה שלהם כאן בארץ, בהתארגנות של העולים הילדים שהגיעו לארץ שאולי גרם לכך שהם נטו יותר להשתמש בסמים.

רחל בר המבורגר: ראיתי מה עשתה החוקרת נעמי מי-עמי שסיכמה יפה מאוד את הדברים, אבל הדוח האחרון שיש לי ביד הוא דוח שעוד לא הופץ וזה דוח על דרי רחוב, קרי, ילדים עד גיל 24-25, מגיל 15, ושם כ-80 אחוזים מדרי הרחוב שידועים כדרי רחוב הם ילדים שעלו מברית-המועצות לשעבר, ורובם, למעלה מ-70 אחוזים, משתמשים בהרואין שיש להניח שמי שמשתמש בו, הוא מכור לסמים.

רחל בר המבורגר: זה נתון מאוד מאוד קשה שצריך לשים לב אליו.

רחל בר המבורגר: יכול להיות שהבעיה של דרי רחוב היא בעיה עוד יותר סבוכה, אבל דרי הרחוב האלה משתמשים בסמים וזאת בנוסף לעוד דברים שהם עושים בתור דרי רחוב.

רחל בר המבורגר: המחקר הזה נערך על קבוצה שכן נקלטה – בתל-אביב במיוחד – באיזשהו מרכז יום שנתן להם אפשרות ומענה מיידי לבעיות שלה, כך שיש איזשהו טיפול למרות שהמרכז הזה נסגר ונפתח מחדש.

רחל בר המבורגר: הייתה גם החלפת מזרקים – כדי שהם לא יידבקו במחלות מזהמות כי הם סובלים מהפטטיטיס, סובלים מ-HAV - שהפסיקו לתת להם.

רחל בר המבורגר: אני מביאה את המחקר הזה כבר עכשיו לוועדה, מכיוון שהבעיה בקרב הצעירים העולים היא בעיה חמורה.

רחל בר המבורגר: ערכנו מחקר מיוחד על אלה שבאו מאתיופיה, ועכשיו התחלנו במחקר מיוחד על יוצאי ברית-המועצות לשעבר וזאת כדי ללמוד יותר ולהבין את התופעה בצורה יותר נקודתית ויותר ספציפית.

רחל בר המבורגר: יתר הדברים מסוכמים כאן בדוח ואני חושבת שאפשר לראות שהתופעה המשונה והמעניינת היא שהשימוש בסמים הרבה יותר נרחב בקרב ילדים שהם עדיין תלמידי בתי-ספר מאשר הנושרים.

רחל בר המבורגר: הנושרים כבר דומים לנושרים הישראלים וההבדלים ביניהם לא כל כך גדולים, אבל כאשר מדובר בתלמידים – ואני מניחה שהתלמידים האלה לא ימשיכו ללמוד עד סוף הבגרות שלהם – התופעה שם היא יותר בולטת מאשר אצל הנושרים.

מרינה סולודקין: איזה שאלה אתם שואלים במחקרים לגבי שימוש באלכוהול?

מרינה סולודקין: אני רואה שהנתונים הם גבוהים מאוד גם לגבי הישראלים וגם לגבי העולים.

רחל בר המבורגר: במחקר על כלל האוכלוסייה הישראלית השאלות הן אותן שאלות לכל האוכלוסייה כמובן.

רחל בר המבורגר: לפי נתוני רקע אנחנו יכולים אחר כך לדעת מי הם עולים חדשים, מי הם עולים ותיקים ומי הם ילידי הארץ.

רחל בר המבורגר: השאלות הן אותן שאלות ואנחנו שואלים לגבי מנהגי השתייה.

רחל בר המבורגר: יש כאן את מנהגי השתייה של שתייה בכלל ושתייה יותר בעייתית בפרט.

רחל בר המבורגר: זאת אומרת, מספר מנות משקה בבת אחת, השתכרויות בשנה האחרונה, ושאלות שהן יותר ספציפיות.

מיכאל נודלמן: אני מבין שמספרים מדויקים אין אבל חשובה המגמה שהיא שלילית.

מיכאל נודלמן: אפשר לתרגם את האחוזים למספר, אבל אנחנו כאן לא כדי לומר שזה רע, כי אכן זה רע מאוד, אלא כדי לראות מה ניתן לעשות.

מיכאל נודלמן: זו קטסטרופה, זה אסון, אנחנו מדברים על אנשים צעירים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע מהמומחים מה הם חושבים שאנחנו צריכים לעשות.

מיכאל נודלמן: היה לי היום ראיון ברדיו ובסוף שאלו אותי מה אנחנו עומדים לעשות בנושא.

רחל בר המבורגר: אני חושבת שאחרים כאן ייתנו תשובה יותר טובה.

רחל בר המבורגר: אתמול הייתי בישיבה מסכמת של עשייה בעקבות התופעה הזאת שבה לאחר דיונים רבים החליטו שאחת מהפעולות תהיה פעולת הסברה, לא רק לבני הנוער אלא גם להורים שלהם כדי שההורים יבינו יותר טוב מה הבעיה שמתרחשת, מכיוון שלא רק בית הספר ולא רק הסביבה יכולה לעזור אלא גם הבית יכול לעזור.

רחל בר המבורגר: בשבע ערים במדינת ישראל היה פיילוט שבו החליטו לתת הכשרות להורים כדי שהם יוכלו לדבר עם הילדים שלהם, הפיילוט הזה הסתיים, הוצאנו את המסקנות והחלטנו להרחיב את הפיילוט הזה לעשר ערים במדינת ישראל, שם יתקיימו קבוצות להורים שיוכלו אחר כך לדבר יותר טוב עם הילדים שלהם.

רחל בר המבורגר: הממצאים עד עכשיו הם לא כל כך פשוטים כי קשה מאוד לגייס את ההורים, אבל זאת היא המגמה שלנו נכון להיום לאור שיחות עם נציגים של יוצאי ברית-המועצות לשעבר והאתיופים.

מיכאל נודלמן: ראיתי בחיי אנשים שצורכים סמים ומה קורה להם אבל אני לא בטוח שהילדים היו חשופים לזה.

מיכאל נודלמן: זה לגמרי אחרת כאשר רואים מה קורה לבן-אדם שמכור לסמים, איך הוא סובל כשאין לו את הסמים ומה הוא יכול לעשות כדי להשיג אותם.

מיכאל נודלמן: אני לא שומע ברדיו ולא רואה בטלוויזיה דיבור על כך, ואני חושב שאנשים צריכים להבין שזה לא משחק.

מיכאל נודלמן: אתה לוקח את הסם, פעם ראשונה מרגישים בסדר, אבל אחר כך מאבדים את חייהם.

ראובן ריבלין: ב-1988 הקים ראש-הממשלה דאז, יצחק שמיר, את המועצה למלחמה בסמים.

ראובן ריבלין: לא קראו לזה מאבק בסמים, למרות שבהתחלה רצו לקרוא לזה כך, אלא קראו לה הרשות למלחמה בסמים והתקציב שלה היה תקציב.

ראובן ריבלין: המנכ"ל הראשון היה שופט בית המשפט דהיום והיועץ המשפטי לשעבר אליקים רובינשטיין, ונתנו לכך משקל.

ראובן ריבלין: היה לי את הכבוד לעמוד בראש הוועדה למלחמה בסמים בכנסת, ואני יכול לומר לכם שאז היה לפחות תקציב אתו אפשר היה להכין תוכנית פעולה.

ראובן ריבלין: מאז אנחנו נלחמים במלחמה סיזיפית.

רחל בר המבורגר: לא לגמרי סיזיפית.

ראובן ריבלין: לצערי הרב היא סיזיפית.

ראובן ריבלין: המאבק הוא בלתי פוסק ואת יכולה לראות תוצאות נקודתיות לגבי אדם זה או אחר, אבל התופעה הולכת וגוברת, אם כי היא תופעה של כל העולם המערבי.

ראובן ריבלין: אני יודע מה משקיעים על כל ילד בארצות-הברית ומה משקיעים כאן.

ראובן ריבלין: לכן השאלה ששאלת היא שאלה נכונה ואני מתפלא שהמדענית הראשית לא אומרת בצורה הברורה שלא נותנים לכם שום אמצעים על-מנת להילחם מלחמה אמיתית בנושא הזה.

ראובן ריבלין: החינוך נותן נדמה לי מיליון וחצי שקלים בכל מערכת החינוך, שזה אומר שקל לכל ילד.

קריאה: תשעה וחצי מיליון שקלים.

ראובן ריבלין: זאת התקדמות יפה.

ראובן ריבלין: אני אבדוק את זה כמובן בוועדת הכספים ואראה כמה מערכת החינוך מקבלת, כי באמת זה מתחיל בחינוך.

ראובן ריבלין: ברגע שהילד או הנער או המבוגר הידרדר, הפעולה היא רק פעולה או של המשטרה או של שיקום שהוא דבר כמעט בלתי אפשרי.

ראובן ריבלין: השאלה הזאת נעשית כרגע במסגרת הוועדה הזאת שבאה לבחון האם יש איזה שהם אלמנטים, איזה שהם מרכיבים שמובילים דווקא את העולים החדשים ושאנחנו לא נותנים את דעתנו אליהם.

ראובן ריבלין: האמת צריכה להיאמר.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נלחמים מלחמה אמיתית בסמים.

רחל בר המבורגר: אני מודה לך על ההערה הזאת.

רחל בר המבורגר: לא רציתי להתחיל אתה, אבל הנושא התקציבי הוא בושה וחרפה כי לרשות למלחמה בסמים היה תקציב של ארבעים מיליון שירד ל-15 מיליון שקלים.

רחל בר המבורגר: עם תקציב כזה קטן, קשה מאוד לעשות פעולות רבות, במיוחד שאנחנו היום מאתרים בעיה של העולים החדשים, גם של העולים הוותיקים, וככל שאנחנו חוקרים את התופעה יותר, כך אנחנו מבינים שצריך להקדיש לזה יותר תשומת לב ויותר כספים.

רחל בר המבורגר: אמנם לאחרונה קיבלנו איזשהו מענק מיוחד כדי להפנות את תשומת הלב לנושא של העלייה, אבל זה בטל בשישים לעומת הבעיה החמורה והתוספת התקציבית הקטנה שניתנה לרשות למלחמה בסמים.

רחל בר המבורגר: זה נכון ואני מודה לך על ההערה הזאת.

רחל בר המבורגר: היה לי לא נעים להתחיל עם זה ולכן התחלתי עם נתונים.

ראובן ריבלין: בשביל זה אנחנו כאן.

ראובן ריבלין: הכנסת לא קיימת כדי לשמוע רק דברים נעימים.

ראובן ריבלין: כאן מנסים לתפוס את השור בקרניו, כי אחרת לשם מה אנחנו יושבים כאן?

ראובן ריבלין: יש לך גם מעמד וגם שם טוב, ואני מצפה ממך לשאול אותנו מדוע לקחו אותך לרשות למלחמה בסמים כי אין שום מלחמה בסמים.

רחל בר המבורגר: כך אי אפשר להיאבק.

רחל בר המבורגר: אני מודה לך על ההערה הזאת ואני מוכרחה לומר שהתקציב הוא תקציב שמבייש את מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: זאת מכה.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לומר לאן היא מחלחלת, אבל זאת מכה.

מיכאל נודלמן: אני לא רוצה שתהיה הרגשה שמדובר רק בעולים וכי העולים יותר גרועים.

מיכאל נודלמן: הילדים העולים הם כמו הילדים הוותיקים, אבל צריך להבין שהם נמצאים בתנאים יותר קשים ואיזה משבר הם עוברים במדינת ישראל.

מיכאל נודלמן: אני מבין שמספר משתמשים לא פחות נמצא בקרב העולים הוותיקים, אבל המסקנות שאנחנו נסיק לא יהיו רק לגבי העולים כי התקציבים משותפים ולא מיוחדים לעולים בלבד.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים על ילדים ואלה הם הילדים שלנו.

יואב בן-ארצי: אני מהרשות העירונית להתמכרויות, דרי הרחוב ושיקום האסיר בעיריית תל-אביב.

יואב בן-ארצי: אני רוצה להציף את הבעיה באופן מורכב יותר ולכן אני רוצה לדבר גם על בני הנוער, גם על אוכלוסיית הצעירים וגם אוכלוסייה שהולכת ומתבגרת, שהיא עדיין צעירה אבל יותר מבוגרת מנוער.

יואב בן-ארצי: במסגרת היחידה לדרי רחוב נכון להיום, בשנת 2006, אנחנו מטפלים ב-824 מטופלים שהם דרי רחוב, כאשר 74 אחוזים מתוכם הם מחבר העמים.

ראובן ריבלין: זו יוזמה עירונית?

יואב בן-ארצי: זו יוזמה עירונית בשיתוף עם משרד הרווחה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, תקציב משרד הרווחה.

יואב בן-ארצי: היוזמה במקור הייתה יוזמה עירונית שחברה למשרד הרווחה בשנת 1991.

יואב בן-ארצי: היום כמובן יש בכל הארץ בערים מסוימות מרכזים לטיפול בדרי רחוב והתקצוב הוא 75 אחוזים מהמשרד ו-25 אחוזים מהרשות העירונית, למרות שזה קצת התהפך.

יואב בן-ארצי: זה היה אמור להיות על-פי העיקרון הזה, אבל זה קיבל ממדים אחרים והיום בערך שישים אחוזים העירייה וארבעים אחוזים משרד הרווחה.

ראובן ריבלין: האחוז הזה קיים בכל העיריות או רק בעיריית תל-אביב?

יואב בן-ארצי: זה בעיריית תל-אביב.

ראובן ריבלין: לכן שאלתי אם זו יוזמה עירונית.

ראובן ריבלין: אם אתה מדבר על יוזמה ממשלתית שבה התקצוב ירד מ-75 ל-40 אחוזים, והעירייה לא יכולה לשאת ביתרה, זאת אומרת שאין שם פעילות.

ראובן ריבלין: יש אולי משכורת לאדם זה או אחר שנמצא במערכת, אבל אין פעילות כי אין תקציב לפעילות.

יואב בן ארצי: אני אחדד ואומר שישנה פעילות אבל יכולה להיות פעילות הרבה יותר גדולה וענפה יותר, אם היה לנו יותר כסף.

יואב בן ארצי: לדוגמה, ואני פותח סוגריים, אין לנו יכולת היום לשכן נשים מכורות לסמים או לאלכוהול, או גם לזה וזה לזה, בשום הוסטל קיים כי אין לנו כסף לזה.

יואב בן ארצי: אין לנו כסף גם לשכן אותן בבתי מלון.

יואב בן ארצי: כאן אני סוגר סוגריים.

יואב בן ארצי: אני רוצה להתייחס לנתונים, וכמו שאמרתי, להעמיד את הבעיה באופן מורכב יותר.

יואב בן ארצי: 75 אחוזים מתוך ה-74 אחוזים משתמשים בסמים ובאלכוהול, כאשר השימוש בסמים הפך בשנים האחרונות להיות גבוה יותר מהשימוש באלכוהול.

יואב בן ארצי: כשאנחנו מקבלים אלינו את המכורים לסמים, זה לא שימוש ראשוני, זה לא שימוש ספוראדי, זה לא שימוש לרעה, אלא זה כבר שימוש התמכרותי.

יואב בן ארצי: אנחנו מתחילים את הרצף הזה ממרכז אחר שישנו בתל-אביב שפועל תחת עמותת אלם, שנקרא מישהו לרוץ אתו.

יואב בן ארצי: אני מניח שעל זה היה מחקר ושם הוא נעשה.

יואב בן ארצי: במרכז הזה, אחוז מאוד גבוה הוא עולים חדשים מחבר העמים שמשתמשים בסמים ובאלכוהול.

יואב בן ארצי: אנחנו עובדים בצורה משותפת ואני יודע שהרבה פעמים אנחנו נותנים את הסיוע שלנו למרכז לגמול – ואני מדבר על גמילה של צעירים – משימוש בסמים.

יואב בן ארצי: אני מדבר על הגילאים 18 עד 25.

יואב בן ארצי: ישנה אוכלוסייה נוספת של פאנקיסטים שחלקה הרב הוא מחבר העמים, כאשר הם משתמשים בסמים, מנותקים מהבית, חיים ברחוב ונמצאים ברחבי העיר.

יואב בן ארצי: גם זו אוכלוסייה שצריך לתת את הדעת עליה והיא אמורה לקבל סיוע, והיא אכן מקבלת את הסיוע, אבל במימון מאוד נמוך.

יואב בן ארצי: אני יושב שמה שנקרא בית-משפט לענייני סמים שפועל בעיריית תל-אביב עם שירות המבחן ובית-המשפט, ויוצא לי לראיין את העצורים שנמצאים בבית המעצר.

יואב בן ארצי: אני יכול לומר לכם ש-95 אחוזים מהעצורים שנמצאים בבית המעצר ואני מראיין אותם, הם מחבר העמים.

יואב בן ארצי: אני מתכוון ל-95 אחוזים מכלל האנשים שמשתתפים בפרויקט הזה.

יואב בן ארצי: אני אומר את זה בצער רב כי אני גם שומע את ההיסטוריה המשפחתית שלהם, שואל לגבי תחילת השימוש שלהם, ואני יכול לומר לכם שתחילת השימוש היה ברוסיה, התעצם כשהם הגיעו לארץ עם משבר ההגירה ומשבר הקליטה, והם הפכו להיות מכורים כאן במדינת ישראל.

יואב בן ארצי: חלקם הרב הגיע לבד כאשר המשפחה נשארה שם, או האב נשאר שם והאם הגיעה אתם לכאן, והם אנשים שהם גם חסרי תמיכה מבחינה חברתית וגם חסרי תמיכה מבחינה משפחתית, ואתם אנחנו עושים את הצעדים הראשונים לשיקום ולקליטה בחברה בכללותה.

יואב בן ארצי: גם כאן צריך הרבה מאוד משאבים, אבל אין אותם עד הסוף.

יואב בן ארצי: אני רוצה לומר שהבעיה מורכבת יותר מכפי שהוצגה כאן.

יואב בן ארצי: אין ספק שאם היה יותר כסף, היינו יכולים לעשות פעילות איתור יותר גבוהה ולתת מענה לאותם אנשים שצריכים את המענה הזה.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על נוער עולה.

קולט אביטל: בממוצע, הציבור שבו אתה מטפל, כמה זמן הוא בארץ?

קולט אביטל: כשאתה אומר שהם חסרי מסגרות תמיכה, מה היית ממליץ, מה היה צריך לעשות לאנשים כאלה שבאים לארץ, איזה סוג מסגרת תמיכה ניתן לתת להם וללוות אותם כדי שהם לא יידרדרו לרחוב?

יואב בן-ארצי: בממוצע הם חמש-שש שנים בארץ.

יואב בן-ארצי: ממוצע מורכב מקצוות, כך שיש כאלה שעלו לארץ בשנת 2005 ויש כאלה שעלו ב-1997.

יואב בן-ארצי: מה שאנחנו מנסים לעשות – ועושים, וזה מצליח בגדול – הוא לשלוח אותם לקהילות טיפוליות שמופעלות על ידי משרד הרווחה.

יואב בן-ארצי: הם מוצאים את עצמם שם, מוצאים שם בית, אחרי הקהילה הם עוברים לחיות בהוסטל ומתחילים לקיים את עצמם באופן כלכלי.

קולט אביטל: אתה מדבר על אחרי ואני מדברת על לפני.

יואב בן-ארצי: כאשר אנחנו מאתרים את בני הנוער?

קולט אביטל: מסגרת שהיית חושב שהיא יכולה למנוע את ההידרדרות.

יואב בן-ארצי: על אותו עיקרון.

יואב בן-ארצי: להקים קהילות טיפוליות לבני נוער.

יואב בן-ארצי: יש קהילה אחת שפועלת במלכישוע ואני חושב שצריכה להיות קהילה מיוחדת לעולים מחבר העמים כי מדובר בשפה וטיפול בשפת האם, בעיני הוא דבר משמעותי.

זאב אלקין: בנקודה שסיימת, האם הטיפול הוא תלוי תרבות?

זאב אלקין: כלומר, האם בטיפול בנוער העולה אתם לוקחים בחשבון את השפה, התרבות והמנטאליות?

זאב אלקין: אם כן, אולי תוכל לפרט ולומר איך.

זאב אלקין: אמרת שבממוצע הנערים נמצאים חמש-שש שנים בארץ ואני שואל מה המשקל של הנערים שהגיעו בכל מיני תוכניות ללא הורים, כמו נעל"ה או תוכניות אחרות?

יואב בן-ארצי: המשקל של אלה שהגיעו בתוכניות נעל"ה וסל"ע הוא גבוה.

יואב בן-ארצי: זה לפי ההתרשמות שלי, ואני מעריך את זה בצורה מאוד זהירה כי אני מראיין פלח מסוים של אוכלוסייה ולא את כולה.

יואב בן-ארצי: לגבי הנושא של פעילות שהיא רגישת תרבות.

יואב בן-ארצי: היום בכל המישורים, ולאו דווקא של טיפול במכורים בסמים, למדנו להבין שכאשר אנחנו מדברים על טיפול בתרבויות שהן שונות, אנחנו צריכים ללמוד את התרבות, ללמוד את המנטאליות, את המנהגים והטקסים וכל מה שקשור בזה.

יואב בן-ארצי: כאן אנחנו לומדים את זה, כמי שמטפלים, כצברים שמטפלים באוכלוסייה שהיא אוכלוסייה מהגרת.

יואב בן-ארצי: אנחנו מנסים לאתר עובדים סוציאליים שהם דוברי השפה, שמהם אנחנו לומדים איך להתנהג ואיך לטפל באנשים, והם עצמם מטפלים באותה אוכלוסייה.

יואב בן-ארצי: דרך אגב, אנחנו במצוקה גם בנושא הזה כי קשה מאוד למצוא עובדים סוציאליים שהם דוברי השפה ושרוצים לעבוד בנושא התמכרויות, למרות שיש כאלו.

מיכאל נודלמן: בתרבות העולים מרוסיה אולי הייתה תרבות אלכוהול, אבל לא הייתה תרבות סמים והאנשים לא ידעו מה זה סמים.

רחל בר המבורגר: יש לי נתונים שאומרים שמדובר בארבעה אחוזים שהגיעו במסגרת סל"ע, ארבעה אחוזים הגיעו במסגרת תוכנית נעל"ה, למעלה מחמישים אחוזים הגיעו במסגרת קליטה ישירה, עשרים אחוזים הגיעו לאולפן קיבוץ, ואחר כך זה מה שמשלים.

רחל בר המבורגר: אם שאלת על נעל"ה וסל"ע, יחסית אחוזם מועטים הם דרי רחוב.

יואב בן-ארצי: אני לא מדבר על דרי רחוב.

רחל בר המבורגר: אני נתתי את התמונה של דרי רחוב.

יואב בן-ארצי: אני מדבר על אוכלוסייה אני פוגש בבית המעצר ומראיין אותם בנושא של בית-דין לענייני סמים ואז אני שואל אותם באיזה תוכניות הם עלו.

יואב בן-ארצי: לגבי הנושא של השימוש הראשוני בסמים, הוא היה ברוסיה.

מיכאל נודלמן: במשך חמש השנים האחרונות, אולי, אבל אם מדברים על תרבות, זה לא היה קיים.

ראובן ריבלין: אתה נפגש עם הצעירים כאשר הם כבר נעצרו.

ראובן ריבלין: אתה לא נפגש אתם לפני כן.

יואב בן-ארצי: גם וגם.

יואב בן-ארצי: אני פוגש אותם גם ברחוב כשהם עדיין משתמשים בסמים וגם פוגש אותם כשהם רוצים להיגמל, כשהם בבית המעצר.

ראובן ריבלין: לכל אדם שאתה רואה איזושהי תקווה לשיקומו, יש לך פתרון?

יואב בן-ארצי: קשה לי לומר שיש פתרון לכל אדם.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יש מגבלה.

ראובן ריבלין: בקהילות יש מגבלת קליטה.

יואב בן-ארצי: דווקא בנושא הזה של קהילות, אין כל כך מגבלה.

יואב בן-ארצי: אדם שרוצה להיכנס לקהילה, יכול להיכנס לקהילה ולעשות זאת ללא המתנה.

יואב בן-ארצי: אני מדבר על בית-דין לענייני סמים אתו אני עובד, לשם אנחנו שולחים מטופלים ומקבלים אותם באופן אוטמטי.

קריאה: אני מדברת על מערכת ארצית.

ראובן ריבלין: הוא מדבר על תל-אביב.

ראובן ריבלין: תל-אביב משקיעה בעצמה בנושא הזה והיא מטפלת בו כי היא רואה את זה כבעיה של הקהילה של תל-אביב.

ראובן ריבלין: כל בעיה שאתה מאתר, יש לך גם פתרון?

ראובן ריבלין: אם המטופל רוצה כמובן ואם הוא משתף פעולה.

יואב בן-ארצי: לקהילות הטיפוליות אני יכול לשלוח ואין לי תור המתנה, כי אני שייך לפרויקט מסוים.

יואב בן-ארצי: לנושא הגמילות המיידיות למשל, חסר לי תקציב.

יואב בן-ארצי: לא כל אחד שאני רואה אני יכול לתת לו היום מענה.

יואב בן-ארצי: אם היום אני נוסע ומסתובב בתחנה המרכזית הישנה ורואה אנשים מחבר העמים או מכל מיני מקומות אחרים, אני לא יכול לתת פתרון לכל אחד שאני רוצה.

ראובן ריבלין: אמרת שאתם מחפשים אנשים.

ראובן ריבלין: יש לכם את האפשרות לקלוט אנשים אלא שאתם פשוט לא מוצאים אותם?

ראובן ריבלין: אני מתכוון לדוברי השפה שהם בעלי יכולת ומיומנות, כך שהם מסוגלים לטפל במכורים.

יואב בן-ארצי: קשה לאתר עובדים סוציאליים דוברי השפה.

יואב בן-ארצי: הם לא בהישג יד.

ראובן ריבלין: זו אכן בעיה.

נח גרינבוים: אני מייצג במשרד החינוך את קידום נוער.

נח גרינבוים: אני חושב שהסקר שנעשה מדבר על אוכלוסיות קידום נוער.

רחל בר המבורגר: בעיקר קידום נוער.

נח גרינבוים: הייתי רוצה לפרט כמה דברים שהם בעיקר בפרקטיקה שלנו, בניסיון שלנו בעבודה עם הנושא של שימוש בסמים ואלכוהול, בייחוד מול אוכלוסיות של נוער עולה.

נח גרינבוים: חשוב לי לומר שאנחנו עובדים עם כ-4,600 בני נוער עולים מנותקים ובסיכון, זאת אומרת, חלקם מנותקים לגמרי וחלקם לומדים.

נח גרינבוים: לכן כל הנתונים בסקר מלמדים על האוכלוסייה שהיא בטיפול קידום נוער.

נח גרינבוים: מהם 1,400 יוצאי אתיופיה ו-3,200 יוצאי חבר העמים.

מיכאל נודלמן: זה מספר הצעירים שאתם חושבים שהם צורכים סמים ואלכוהול?

נח גרינבוים: לא.

נח גרינבוים: אני מדבר על מטופלים בקידום נוער, במסגרות של משרד החינוך.

נח גרינבוים: חשוב לי לומר שכבר כמה שנים אנחנו משתפים פעולה עם הרשות למלחמה בסמים בהפעלת תוכניות יישוביות.

נח גרינבוים: זה לא שאנחנו מפעילים תוכנית ארצית אלא עובדים ברמת היישוב, מול המתאמים של הרשות למלחמה בסמים בהתאמה של תוכניות יישוביות.

נח גרינבוים: יש עוד כמה דברים שהיה חשוב לי להדגיש ולחדד.

נח גרינבוים: בשנים האחרונות אנחנו מכשירים את העובדים שלנו – שחלקם הגדול הוא יוצא חבר העמים ויוצא אתיופיה – באיתור, זיהוי ובטיפול ישיר בבני נוער שמשתמשים בסמים והם על גבול ההתמכרות.

ראובן ריבלין: הטיפול הוא במסגרת ארצית?

נח גרינבוים: הטיפול מתבצע ביישובים.

נח גרינבוים: אנחנו עובדים ב-44 יישובים.

ראובן ריבלין: מול הרשויות המקומיות?

נח גרינבוים: כן.

נח גרינבוים: מול הרשויות המקומיות.

ראובן ריבלין: אם אני בחצור הגלילית ואתה צריך לתת לי 75 אחוזים, ואני צריך לתת 25 אחוזים, אבל אין לי את ה-25 אחוזים כך שאני לא מקבל את ה-75 אחוזים, ואז איך אני יכול לפעול?

ראובן ריבלין: התוכנית היא מצוינת, ואין לי ספק בכך.

ראובן ריבלין: התכנון והמבנה הוא יוצא מן הכלל, ואין לי על כך ויכוח כי אתם מומחים.

ראובן ריבלין: עיריית תל-אביב היא לא דוגמה כי היא מממנת את עיקר התקציב, אבל במקום שבו המערכת לא יכולה לפעול אלא אם הממשלה תומכת בה ישירות, אין שום פעילות ולכן אנחנו מקבלים דוח כזה.

ראובן ריבלין: אלה הן העובדות שאנחנו מתמודדים אתן כל הזמן.

ראובן ריבלין: אני מבין שנותנים לכם לעשות לבנים אבל תבן לא נותנים לכם.

ראובן ריבלין: זאת בעיה חמורה.

ראובן ריבלין: אם לא נבוא ונזעק פעם אחת שמדובר פה למעשה במס שפתיים, אנחנו מחמיצים את העניין.

ראובן ריבלין: אני נמצא בכנסת יותר מדיי זמן מבחינת השנים, ויכול להיות שהתרגלתי.

ראובן ריבלין: אני שומע את הדברים האלה, ואני כבר רגיל לשמוע אותם אבל הדוח הזה הוא דוח קשה ביותר.

ראובן ריבלין: ההבחנה לגבי הנוער העולה היא הבחנה עם הגדרות מאוד מיוחדות וברורות.

ראובן ריבלין: למעשה מה שאתם מסבירים לנו הוא מה קורה, אבל לא מה עושים כי לא עושים.

נח גרינבוים: אני מנסה להסביר מה עושים.

ראובן ריבלין: אתה מסביר מה עושים ברמה הכללית.

ראובן ריבלין: תאמר לי מה עושים בחצור הגלילית.

ראובן ריבלין: על תל-אביב שמענו ותל-אביב היא לא הדוגמה הטובה לכך

נח גרינבוים: לא שמעת מה עושים בתל-אביב.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: תל-אביב היא לא דוגמה טובה כי שישים אחוזים מהתקציב ניתן על-ידי הרשות המקומית.

ראובן ריבלין: כן עושים טוב או לא עושים טוב, אני לא נכנס לזה.

ראובן ריבלין: אני מבקש שלא תדבר אתי ברמת המקרו, על מה צריך לעשות, איך זה אמור להיעשות, ואיך התוכנית היא מופלאה ונפלאה.

ראובן ריבלין: אני שואל אותך האם מה שאתה אומר מתקיים בכל מקום בארץ או הוא רק פועל יוצא של הרשות המקומית ויכולתה לפעול מבחינת סדרי עדיפויות באותה נקודה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לציין שנמצאים אתנו תלמידים מכיתה י' בתיכון בן-גוריון בפתח-תקווה.

נח גרינבוים: זה לא בכל הארץ.

נח גרינבוים: אנחנו פרוסים ב-44 יישובים בארץ, מהצפון ועד הדרום, יישובים עתירי עולים, גם יוצאי חבר העמים וגם יוצאי אתיופיה.

זאב אלקין: הוא שואל מה קורה במקרה שאין לרשות תקציב.

נח גרינבוים: בקטע של התקצוב, היחידות לקידום נוער של משרד החינוך מסתמכות על תקציבי משרד החינוך.

נח גרינבוים: שיתוף הפעולה עם הרשות הוא ברמה היישובית, מול המתאמים ומול תקציבים שהרשות למלחמה בסמים מקצה ליישובים.

ראובן ריבלין: לרשות למלחמה בסמים אין שום תקציב פעולה.

קריאה: יש.

ראובן ריבלין: יש להם 15 מיליון שקלים.

קולט אביטל: אני מבינה שעד עכשיו מה שהוצג כאן זה המסגרות, התקציבים ואיך הדבר הזה פועל.

קולט אביטל: אותי מעניין – כיוון שאנחנו מדברים כאן על תופעה והתופעה הולכת ומחמירה – כיצד נערך משרד החינוך ברמה של תוכנית וקמפיין בקרב בני נוער, בבתי-הספר התיכוניים וכולי.

קולט אביטל: הנושא נוגע לעולים, אבל לא רק לעולים.

קולט אביטל: אנחנו יודעים שהנושא הזה הוא כבר נושא רחב.

קולט אביטל: מה אתם עושים ברמת הלימודים, מה אתם עושים כדי להפנים את זה בתוכניות לימוד?

קולט אביטל: אני גם חושבת שמעבר לשעת מחנך פעם בשנה, צריך לעשות פה קמפיין אמיתי.

גליה שחם: אני מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי, מנהלת היחידה לשימוש בסמים ואלכוהול במשרד החינוך.

גליה שחם: אני רוצה להתייחס קודם כל לתקציב.

גליה שחם: פעם התקציב היה מיליון וחצי שקלים, אבל עתה הוא עומד על סכום גבוה פי ארבעה מאחר שהמשרד ראה בבעיה הזאת בעיה רצינית.

גליה שחם: הפעילות מצד אחד היא לכלל אוכלוסיית התלמידים, ואנחנו מדברים על פעילות מהגיל הרך עד כיתה י"ב.

גליה שחם: אנחנו עובדים עם כל הגורמים שעוסקים בנושא, בוודאי הרשות למלחמה בסמים, אבל גם עם משרד הרווחה, משרד הקליטה, משרד הבריאות וכולי והעבודה היא ברמות שונות.

גליה שחם: בעיקרון התוכנית היא תוכנית חובה בבתי-הספר העל-יסודיים, אבל גם בגני הילדים אנחנו כרגע בשלב של פיתוח של תוכנית של איתור ילדים מהגיל הרך עם חיזוק יכולות וזה נעשה על-פי ידע ממחקרים שנעשו בארצות-הברית.

קולט אביטל: הבעיה כרגע היא לא בגיל הרך כי זה לטווח ארוך וזה יופי.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על גילאים שאנחנו יודעים מה דרכי הבילוי שלהם, מדוע, משפחות שבורות וכולי.

קולט אביטל: הקבוצה הקריטית היא נניח מגיל 14 והלאה, ואולי אפילו צעירה יותר.

קריאה: את אופטימית.

קולט אביטל: גיל 11 ומעלה.

קולט אביטל: ראיתי כבר ילד בן 9 עם וודקה.

גליה שחם: רציתי לומר מה אנחנו עושים במסגרת הכללית ומה אנחנו עושים באופן ספציפי להתערבות בילדים ובבני נוער שכבר משתמשים בחומרים.

גליה שחם: כבר שנתיים שאנחנו מפעילים קבוצות בתוך בתי-הספר, גם מערך של הכשרה וגם של טיפול בתלמידים שהם לפני השלב שבו קידום נוער נכנס לתמונה.

גליה שחם: זאת אומרת, הפעולה היא איתור מוקדם בבית הספר של תלמידים שמשתמשים בחומרים למיניהם, וזה יכול להיות אלכוהול, אלה יכולים להיות חומרים נדיפים, וזה יכול להיות גם עישון סיגריות.

גליה שחם: אנחנו מאתרים אותם כילדים בסיכון לשימוש בחומרים.

גליה שחם: ביחד עם הרשות למלחמה בסמים פיתחנו תוכנית שנקראת תוכנית אופי, שהמטרה שלה בעצם לאתר אותם בשלב מוקדם ולעשות אתם עבודת התערבות לחיזוק יכולות התמודדות שלהם עם החיים, בצד שינוי הרגלים.

ראובן ריבלין: זה תכנון.

גליה שחם: לא.

ראובן ריבלין: זה מבוצע הלכה למעשה.

גליה שחם: בשנה שעברה 300 תלמידים ב-49 בתי-ספר ברחבי הארץ השתתפו בקבוצות כאלה.

גליה שחם: אנחנו הקמנו מערך הכשרה של יועצים חינוכיים ועובדים סוציאליים, וליווינו את זה גם במחקר הערכה.

גליה שחם: זה משהו שאנחנו ממשיכים השנה כאשר תגבור מיוחד אנחנו נותנים בכפרי נוער כי שם יותר גבוה הריכוז של תלמידים משתמשים בסמים ואלכוהול.

גליה שחם: כרגע יש לנו מערך של הכשרה גם בירושלים, גם בבאר-שבע, וגם בארצי של המינהל לחינוך התיישבותי.

גליה שחם: למעשה כל אחד מהאנשים שעובר אצלנו את ההכשרה, תוך כדי הכשרה כבר מקים קבוצה בתוך בית הספר שלו, והקבוצה והמנחה מלווים בהדרכה במשך כל התהליך.

גליה שחם: זה צעד שאנחנו נקטנו באמת בעקבות העובדה שיש לנו אוכלוסייה בבתי-הספר שהם לא משתמשים בסמים, ואתם יש לעשות עבודה חינוכית רבה, אבל יש אוכלוסייה שכן משתמשת וצריך לעשות אתה פעולה.

גליה שחם: אני יכולה לומר ממחקר ההערכה שהיה בשנה שעברה שהעדויות היו, גם של המנחים וגם של התלמידים, שהקבוצות האלה היו מאוד משמעותיות.

גליה שחם: אחד הדברים שמבחינתנו היה מאוד משמעותי הוא שילדים רוצים שיפנו אליהם, רוצים שידברו אתם, רוצים שידריכו אותם, רוצים שיעזרו להם להתמודד יותר טוב ולנהל את החיים שלהם בצורה יותר טובה.

גליה שחם: מעבר לזה, אנחנו גם מפעילים הכשרות למורים, גם למורים שעובדים עם עולים חדשים ולצורך כך פיתחנו חוברת.

גליה שחם: העיקרון הוא לעסוק בזה לא רק בשעת מחנך אלא באמת בתוך מערך הלימודים, בשילוב עם מקצועות לימוד.

גליה שחם: לגבי הקבוצה של העולים, ערכנו השתלמויות לאותם עולים שהם במסגרת של שעל, של שיעורים לעולים חדשים, ובתוך זה שילבנו קטעי לימוד שעוסקים בנושא של חומרים נדיפים, של נרגילות, של אלכוהול, וכל הנושאים האלה.

גליה שחם: מעבר לזה, אנחנו גם משתתפים בהכשרות והשתלמויות של מגשרים ושל מנחים לקבוצות הורים, בעיקר יוצאי אתיופיה, וזאת באמת מתוך ההנחה שיש עבודה עם התלמידים, שיש עבודה עם ההורים, וככל שיהיו יותר מבוגרים שיכולים לשוחח עם הילדים, ושהילדים יראו בהם גורם שאפשר לפנות אליו, להיעזר בו ולהיתמך בו, אז באמת נצליח לא להגיע לשלבים של הטיפול, שאז זה די מייאש כי בשלבים האלה קשה מאוד להצליח.

קולט אביטל: המשרד שעוסק בהסברה במשרד ראש-הממשלה, האם הוא הכין סרטים שמקרינים בבתי-הספר?

קולט אביטל: האם אתם נעזרתם בהם?

גליה שחם: אנחנו נעזרים ברשות למלחמה בסמים ואנחנו נעזרים בגורמים נוספים, כאלה שעובדים בשטח.

ראובן ריבלין: עד היום עוד לא החליטו אם הסרטים האלה מועילים או רק מזיקים.

קולט אביטל: תלוי איך עושים אותם.

ראובן ריבלין: זה ברור, אבל אני מדבר על הסרטים שעשו אחרי שביררו איך לעשות אותם, אבל עדיין השאלה עומדת.

גליה שחם: כל הנושא של רגישות תרבותית הוא דבר שאנחנו לוקחים אותו כמרכיב מאוד מרכזי.

גליה שחם: אנחנו עובדים בבתי-הספר באמצעות מה שאנחנו קוראים מב"סים – מוביל בית-ספרי למניעה – שזה מישהו בבית הספר שהוא כמו רכז מקצוע אחראי לתוכנית המניעה הבית-ספרית.

גליה שחם: הוא מקבל הדרכה מאתנו.

קולט אביטל: כמה כאלה יש בארץ?

גליה שחם: 870.

קולט אביטל: מב"סים?

גליה שחם: הקמנו מערך הדרכה בתוך בתי-הספר.

ראובן ריבלין: של משרד החינוך.

גליה שחם: של משרד החינוך.

ראובן ריבלין: זה מקצוע ייחודי או שהם עושים עוד דבר?

ראובן ריבלין: הם גם מורים?

גליה שחם: זה עובד הוראה מתוך בית הספר.

ראובן ריבלין: שמקבל עוד שעה נוספת בשבוע.

גליה שחם: הוא לא מקבל שעה.

גליה שחם: הוא מקבל גמול תפקיד, כמו רכז מקצוע, והוא מרכז את התוכנית הבית-ספרית.

גליה שחם: היתרון של הדבר הזה הוא שיש מישהו בבית הספר שאחראי לתוכנית.

גליה שחם: ההנחיה היא לעבודה ביחד עם הקהילה.

ראובן ריבלין: לשאלתך לגבי ה-870 עב"סים, אלה אנשים שנמצאים בבית הספר ומקבלים עוד שעה שבועית אחת כדי לשמש בתפקיד הזה.

ראובן ריבלין: גליה שחם: לא שעה.

ראובן ריבלין: הם מקבלים גמול תפקיד כמו רכז מקצוע.

קולט אביטל: השאלה היא לא כמה כסף הם מקבלים אלא במה זה מתבטא והעשייה שלהם.

גליה שחם: העשייה שלהם מתבטאת בריכוז הנושא.

גליה שחם: הם מגישים לנו תוכנית, אנחנו מאשרים את התוכנית, בסוף השנה הם מגישים לנו דיווח על התוכנית.

קולט אביטל: יוצא שבממוצע פעם בשבוע הם עוסקים בזה.

גליה שחם: אני לא יכולה למדוד.

קולט אביטל: איך מסתכמת הפעילות של מב"ס כזה?

גליה שחם: האנשים האלה מקדישים לנושא הרבה שעות.

גליה שחם: אני לא יכולה לומר כמה שעות, אבל אני יכולה לומר מה הם עושים.

גליה שחם: הם אחראיים על זה שיהיו השתלמויות בתוך בתי-הספר לכל אנשי הצוות.

גליה שחם: למשל, בנושא הזה של העולים, דאגנו שבמקום שיש ריכוז של עולים, הצוותים יקבלו השתלמויות מאנשים שהם מומחים לנושא.

אלי זרחין: יש בית-ספר עם 1,100 עולים ושם לא קיבלו הדרכה ואין תוכניות.

גליה שחם: אתה שייך למחוז ההתיישבותי, נכון?

אלי זרחין: נכון.

גליה שחם: אנחנו עושים כבר קורס שני במחוז ההתיישבותי עם מעל חמישים אנשים שהוכשרו להנחיה של קבוצות אופי.

גליה שחם: דווקא במחוז הזה שלך אנחנו פונים לכל מנהלי בתי-הספר ובאחריותו לשלוח את האדם להכשרה שלנו.

גליה שחם: אנחנו נותנים גם את ההכשרה, גם את הייעוץ לאורך כל השנה וכולי.

מיכאל נודלמן: אנחנו רואים שהמגמה שלילית.

מיכאל נודלמן: אתם חושבים שמה שאתם עושים יכול לשפר את המצב?

גליה שחם: אני מאמינה שכן.

גליה שחם: אני חושבת שבכל בית-ספר על-יסודי במדינת ישראל צריכה להיות קבוצה כזאת כי בכל בית-ספר על-יסודי במדינת ישראל בוודאי יש תלמידים שמשתמשים בחומרים למיניהם.

גליה שחם: אני מאמינה שמצד אחד צריך לדאוג שבית הספר יהיה מקום טוב לתלמידים לבוא וללמוד בו, ומצד שני צריכה להיות לו האפשרות לתת טיפול יותר ממוקד.

מרינה סולודקין: אני חושבת שתמונת המצב קשה מאוד.

מרינה סולודקין: אנחנו רואים תהליך ומגמות שליליות.

מרינה סולודקין: עושים הרבה, ואני מכירה את הפעילות – גם של משרד החינוך, גם של משרד הרווחה, גם של משרד הבריאות – אבל כנראה היא לא מספיקה.

מרינה סולודקין: צריך לדעת שיש לזה השלכות כי בין הסיבות לכך שיהדות רוסיה הגיעה לכאן – מיליון איש ויותר – היה עתיד הילדים.

מרינה סולודקין: כנראה שאחרי שנת 1995 העתיד של הילדים הוא מאוד בעייתי.

מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לכם שאני רואה את התוכניות, אבל זה לא מספיק.

מרינה סולודקין: אין הסברה ארצית.

מרינה סולודקין: אנחנו לא רואים הסברה שאומרת כמה זה מסוכן, לא בעברית ולא ברוסית.

מרינה סולודקין: בטלוויזיה יש ערוצים ברוסית, אבל זה לא מפורסם שם.

מרינה סולודקין: אין סרטי הסברה, לא בעברית, לא ברוסית, לא באמהרית, וזה כאילו אנחנו עדיין במאה ה-20 ולא במאה ה-21 כאשר יש לרשותנו את הרדיו, את הטלוויזיה, את המחשב, כך שבכל מקום אפשר לפרסם את הסיכונים שבשימוש.

מרינה סולודקין: בכל שנה אני מקבלת פניות ממשפחות מאוכזבות מאחר שהן מגיעות לשירותי הרווחה, אף אחד לא מבין אותן, אף אחד לא רוצה להסביר להן, ואם כבר מסבירים, אומרים להם דבר שהם לא מבינים ולא מקבלים והוא אשפוז מרצון, אבל עם זה הם לא יכולים להתמודד.

מרינה סולודקין: מדברים אתם על אשפוז מרצון ועל גמילה מרצון.

מרינה סולודקין: גם בתחום הזה צריך לעשות משהו.

מרינה סולודקין: אנחנו כאן מאוד פסימיים.

מרינה סולודקין: כל שנה יש לי עשרות מקרים של משפחות שמשקיעות, מחפשות, הולכות מאנשים טובים לאנשים טובים יותר, ובהרבה מקרים הן מצליחות כי בסופו של דבר אפשר וצריך להילחם על כל ילד.

נעמה צוייג: אני רוצה להמשיך בקו של חבר הכנסת ריבלין.

נעמה צוייג: אל-סם שעובדת ב-13 מרכזים עושה הרבה מאוד, אבל אין לנו כסף.

ראובן ריבלין: את צודקת במאה אחוזים.

ראובן ריבלין: אלה המוסדות היחידים שמטפלים בצורה רצינית.

נעמה צוייג: אני רוצה להדגים למה אני מתכוונת.

נעמה צוייג: באור עקיבא יש סניף של אל-סם - ולקחתי דווקא דוגמאות ממקומות שם קיימים ריכוזי עולים – ושם מרוכזת אוכלוסייה קשה מאוד של יוצאי קווקז, של יוצאי חבר העמים, וגם אוכלוסיות אחרות.

נעמה צוייג: יש לנו שם חצי משרת מטפל.

נעמה צוייג: זאת אומרת, המטפלת שם יכולה לטפל ב-15 מטופלים, אם היא עובדת מהבוקר עד הלילה, והבעיה היא הרבה יותר גדולה.

נעמה צוייג: את התקציב אנחנו מקבלים מהסוכנות היהודית דרך עיריית אור עקיבא, וזה מותנה כל שנה בריצות, כאשר חלק אנחנו מממנים.

נעמה צוייג: כשאני אומרת אנחנו, אני מתכוון לומר שלאל-סם יש תקציב מאוד מוגבל, שחלק מגיע מהרשות למלחמה בסמים, מכסות שאנחנו זכינו במכרז, והשאר אנחנו משנוררים.

נעמה צוייג: אנחנו גם לא יכולים לתכנן מערך טיפולי רציני ברמה של שנור.

נעמה צוייג: עכשיו אנחנו מתכננים את שנת 2007 ואנחנו לא יודעים מה התקציב שיעמוד לרשותנו.

נעמה צוייג: יש לנו סניף חדש בקריית-מלאכי, במימון מלא של קרן רש"י, וזה מאוד מאוד יפה מצידם, והם מאוד מסייעים לנו, אבל זה לתקופה מוגבלת ואין לנו שם מכסות של הרשות למלחמה בסמים.

נעמה צוייג: שוב, יש לנו שם אדם שמועסק בחצי משרת ניהול כי היא מפתחת סניף, היא עושה עבודה קהילתית, ובחצי משרה נוספת היא מטפלת.

נעמה צוייג: בכמה היא יכולה לטפל?

נעמה צוייג: יש שם קהילה של יוצאי אתיופיה והם ממש מוכים, עם בעיות של סמים, בעיות של אלכוהול ובעיות נוספות.

נעמה צוייג: זה סיפור רב-בעייתי ואנחנו הרי לא מטפלים רק בבעיית הסמים של בני הנוער.

נעמה צוייג: בעיית הטיפול בעולים היא מורכבת.

נעמה צוייג: צריך לבוא אליהם וצריך לבוא אליהם בשפה שלהם.

נעמה צוייג: בייחוד צריך לבוא אל ההורים.

נעמה צוייג: הרשות למלחמה בסמים יחד עם עמותת אפשר ויחד עם משרד הקליטה עשו פרויקט שהוזכר כאן ודובר שם על כך שיגיעו לבני נוער ולהורים.

נעמה צוייג: חלק גדול מהפרויקט לא עסק בנושא סמים.

נעמה צוייג: בחלק משבעת היישובים האלה לא הגיעו לנושא הסמים כי זה משהו שהוא לא ראשוני, כי צריך היה לדבר על קליטה, על בית-ספר, על שפה ועל מיליון דברים נוספים.

נעמה צוייג: המחויבות הזו לנושא הסמים הייתה רחוקה.

נעמה צוייג: בייחוד זה קורה כאשר מדברים על יוצאי אתיופיה, שהנושא הזה קשה להם וצריך להביא אותו באופן אחר.

נעמה צוייג: אין לנו חומרי הסברה, לא ברוסית ולא באמהרית, ואין לנו כסף לייצר אותם.

נעמה צוייג: אם נקבל תקציבים, נוכל לייצר חומרי הסברה.

נעמה צוייג: יש לנו חומרים אבל אין לנו אפשרות לתרגם אותם.

נעמה צוייג: אין לנו אפשרות לענות בטלפון בשפות השונות.

נעמה צוייג: לאל-סם מגיעות המון פניות טלפוניות ואנחנו עונים יום יום לעשרות פניות טלפוניות שמגיעות לכל הסניפים שלנו.

נעמה צוייג: אבל אין לנו אפשרות לענות באמהרית וברוסית.

נעמה צוייג: יש לנו מעט מאוד עובדים – והוזכר כאן שקשה מאוד להשיג עובדים - דוברי שפה, אבל גם אין לנו תקציבים.

נעמה צוייג: יש לנו פרויקט שתכננו עם משרד הקליטה לפני שנה וחצי – ויושבת לידי נציגת משרד הקליטה – ואומר לנו משרד הקליטה שהפרויקט בצנרת, וזה שנה וחצי.

נעמה צוייג: אני שואלת את משרד הקליטה איפה זה נמצא כי אני צריכה לחפש עובדים ואני צריכה ללכת לאוכלוסייה, ולכן אני צריכה לדעת מה קורה, אבל למשרד אין תשובה.

נעמה צוייג: אמרתי שצריך להגיע אל העולים.

נעמה צוייג: לעולים צריך לא רק מטפל אלא צריך איש איתור.

נעמה צוייג: הוא צריך ללכת אליהם, למצוא אותם ברחוב, למצוא אותם על הברזלים, למצוא אותם במרכזים, למצוא אולי בבתים, היכן שאפשר להיכנס לבתים, ולהביא אותם.

נעמה צוייג: זאת עבודה שעושה קידום נוער למשל.

נעמה צוייג: מדריכי רחוב כאלה שצריכים להסתובב.

נעמה צוייג: באור עקיבא, אל-סם מממנת מדריך איתור, אבל אל-סם הוא לא גוף שיודע לממן ובטח לא לטווח ארוך.

נעמה צוייג: הייתי יכולה להמשיך ולדבר בנושא, אבל אני חושבת שנתתי את התמונה והתמונה מבקשת שתיתנו לנו משאבים ואנחנו נעשה.

ראובן ריבלין: אל-סם יממן כל עוד יהיו לו משאבים.

ראובן ריבלין: ברגע שלא יהיו לו, הוא לא יממן.

נעמה צוייג: אין לנו משאבים.

נעמה צוייג: אתם מכירים את היושב-ראש שלנו, חבר הכנסת גלעד ארדן, שמאוד עוזר לנו ועסוק בעשייה.

נעמה צוייג: אנחנו תולים תקוות.

קולט אביטל: אני מתנצלת, אבל אני צריכה לעזוב לישיבת ועדה אחרת.

קולט אביטל: למרות שהדיון לא נגמר, אני ארשה לעצמי לומר כמה דברים.

ראובן ריבלין: אני מבקש להתנצל.

ראובן ריבלין: אני חייב להיות בישיבת ועדת הכספים כי אנחנו דנים בתקציב, ושם אולי נוכל לעזור במשהו.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, אנחנו יושבים בוועדה הזאת והסיפור חוזר על עצמו בכל מיני תחומים.

קולט אביטל: אנחנו רואים שבהיעדר תקציבים האגודות עושות את המוטל עליהן כמיטב יכולתן, אנחנו רואים שמשרדי הממשלה מנסים לעשות כמיטב יכולתם, גם הם עם ידיים קשורים וגם זאת בגלל היעדר תקציבים.

קולט אביטל: זה לא שאנחנו לא יודעים מה הפתרונות.

קולט אביטל: היום סוף סוף נפל האסימון, אחרי כל כך הרבה שנים, והוקמה הרשות למלחמה בתאונות הדרכים, והיא עושה הסברה מקיפה כל יום בכל כלי התקשורת, גם במקרה שאנחנו דנים בו, אנחנו צריכים לפנות למשרדי הממשלה – למשרד הקליטה ולמשרד החינוך, לפי מיטב הבנתי – כדי שיצאו בתוכנית הסברה, בקמפיין הסברה, שמטרתה לשים את הנושא על סדר היום הלאומי ושזה יהיה כל יום.

קולט אביטל: היום כאשר אני פותחת את הרדיו אני שומעת דברים בקשר לתאונות דרכים, לפי דעתי לדברים האלה בסופו של דבר יש להם תועלת.

קולט אביטל: בנוסף למה שאתם עושים – שזו עבודה מאוד בסיסית ויסודית – אני חושבת שאנחנו צריכים לקרוא למשרד החינוך להציג בפנינו תוך חודש-חודשיים תוכנית רצינית, רב-תחומית, של הסברה, תוכניות מנע בבתי-הספר ובמרכזים קהילתיים, יחד עם משרד הקליטה ועם ארגוני העולים, כדי לראות איך יוצאים לקמפיין כזה ואיך הוא צריך לפעול.

קולט אביטל: לא לעשות שעה פה ושעה שם.

קולט אביטל: מה שאותי הפליא מאוד לשמוע הוא שחלק גדול מהילדים שהם כבר צורכי סמים וצורכי אלכוהול יוצאים מתוך מסגרות מבוקרות כמו נעל"ה, כמו סל"ע, תוכניות שאנחנו מביאים אליהן את הצעירים, תוכניות מאוד מטופחות שלנו, במימון ממשלתי, במימון הסוכנות היהודית ואני חושבת – וסליחה שאני משתמשת בביטוי הזה – שזה כשל בתוך התוכנית עצמה.

קולט אביטל: ,

קולט אביטל: אם הם לא ערים לזה והם לא מסוגלים בחממה שבה נמצאים הצעירים העולים האלה לטפל בזה.

קולט אביטל: אני חושבת שאנחנו חייבים לבוא בדברים גם עם מארגני התוכניות האלה כי זה ממש תחת ידינו.

יצחק אהרונוביץ': הנושא הזה גם עולה מכיוון אחר בוועדת הסמים שאני חבר בה ובנושא הזה דנו מכיוונים שונים.

יצחק אהרונוביץ': התופעה היא בממדים עצומים.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים כאן על אחוזים גבוהים, אנחנו מדברים על תופעה שאני נחשפתי אליה וראיתי אותה בקנה מידה די גדול יחסית לאוכלוסייה בארץ, ואני מדבר בעיקר על בני נוער.

יצחק אהרונוביץ': הדברים משוועים לטיפול.

יצחק אהרונוביץ': יש כל מיני סיבות למה זה קורה, אבל אנחנו לא מחפשים את הסיבות אלא את הפתרונות.

יצחק אהרונוביץ': חלק מהדברים מונחים לפתחנו ואני אומר זאת גם כחבר כנסת.

יצחק אהרונוביץ': באיזשהו מקום צריך לקחת מישהו שמרכז את כל הדברים האלה כי יש פה טיפול של מספר משרדים.

יצחק אהרונוביץ': המשרדים שהוזכרו כבר הם משרד הרווחה, משרד החינוך, משרד הראש-הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': אתן דוגמה אחת.

יצחק אהרונוביץ': בוועדת הסמים יושב נציג של ראש-הממשלה, שהוא מנכ"ל משרד ראש-הממשלה, והוא למעשה צריך לרכז את העבודה וצריך לאשר את התקציב לרשות למלחמה בסמים.

יצחק אהרונוביץ': כל הזמן אנחנו רואים גריעה והורדה בתקציב של אותה רשות.

יצחק אהרונוביץ': הרשות הוא גוף שלמעשה אמור לרכז את העבודה, להתוות תוכנית עבודה וגם לפקח עליה.

יצחק אהרונוביץ': כל פעם מחדש אנחנו רואים שיש קיצוצים.

יצחק אהרונוביץ': אני לא מדבר כרגע כמפלגה שדוחפת ונותנת ומסייעת, זאת לא הנקודה אלא הנקודה היא למה אין מבט על.

יצחק אהרונוביץ': אחת הבעיות המרכזית של מדינת ישראל או של הנוער במדינת ישראל זה נושא הסמים והאלכוהול.

יצחק אהרונוביץ': התחום של הסמים חודר כמעט לכל בית והוא תחום שצריך לטפל בו.

יצחק אהרונוביץ': אנחנו רואים את השתייה בפאבים ואנחנו רואים את התאונות שקורות עקב השתייה.

יצחק אהרונוביץ': קיצוץ תקציב הרשות למלחמה בסמים מראה על הרצינות בה מתייחסים אל הנושא, ואני פונה כאן למשרד האוצר, למנכ"ל משרד ראש-הממשלה ולראש-הממשלה עצמו.

יצחק אהרונוביץ': למה הם לא זועקים ולמה הם לא אומרים?

יצחק אהרונוביץ': אתמול שמעתי שנותנים 400 מיליון שקלים לדרום, ומגיע להם, ומגיע הכסף לצפון, אבל אנחנו מדברים על קיצוץ תקציב הרשות מארבעים מיליון שקלים ל-15 מיליון שקלים, ומקצצים במקום לתגבר.

יצחק אהרונוביץ': הרשות צריכה לרכז את כל העבודה מול יתר משרדי הממשלה.

יצחק אהרונוביץ': לפני חודש נחשפתי לבעיה אחת כאשר אמרו לי שאני חייב לבוא למרכז גמילה מסמים באזור פתח-תקווה.

יצחק אהרונוביץ': באתי לשם ומצאתי בית שפועל כאשר אין לו רישוי עסקי, אין לו רישוי בנייה, אין לו היתרים, אין ל כלום, ושם יושבים עשרים בני נוער ומקבלים טיפול תמיכה אמיתי של שני אנשים שהחליטו לקחת את הפרויקט הזה ולתת איזשהו טיפול.

יצחק אהרונוביץ': אני פניתי לרשות והרשות לקחה את חסותה ונעשו פעולות שונות.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר שכולנו צריכים למנף את זה וצריך להביא את זה לתודעה.

יצחק אהרונוביץ': אני אומר בעיקר ליושב-ראש שלוועדת הקליטה יש את הכוח לדחוף את משרדי הממשלה כדי שיטפלו ויביאו למודעות וכמובן את התקציבים.

יצחק אהרונוביץ': זה לא רק מודעות אלא גם תקציבים.

יצחק אהרונוביץ': צריך שיהיה מישהו שיבנה את התוכנית ומישהו שיפקח על התוכנית, כי כל אחד בפני עצמו רוצה מאוד לעשות, אבל בפועל אין גוף שיעשה זאת.

יצחק אהרונוביץ': להערכתי הגוף המתאים הוא הרשות שצריכה לקחת ולהוביל את המלחמה הזאת.

איריס מורדקוביץ: אני מנהלת השירות להתמכרויות במשרד הרווחה.

איריס מורדקוביץ: לאור הדיון שמתקיים כאן, אני מבקשת לתת שני מספרים שלא התכוונתי לתת.

איריס מורדקוביץ: אני יושבת בכל מיני מקומות, שם אני בוכה שאין לי כסף, ונכון, אין לי מספיק כסף.

איריס מורדקוביץ: יחד עם זה, התקציב של השירות שלי הוא 44 מיליון שקלים וצר לי לומר לאנשים רבים שיושבים כאן שהמערכת פרוסה בכל הארץ והיא ענקית והיא נותנת מענה ל-8,000 מכורים מבוגרים, 2,000 אלכוהוליסטים וכמעט 1,500 בני נוער.

איריס מורדקוביץ: זה לגבי המספרים.

איריס מורדקוביץ: 1,500 בני נוער מקבלים מענה במסגרת שירותי הרווחה ברשויות המקומיות.

מיכאל נודלמן: יש מאה אלף עולים שצריכים עזרה.

איריס מורדקוביץ: אני חושבת שאף אחד לא צריך ללמד אותנו מה לעשות היום.

איריס מורדקוביץ: אנחנו יודעים מצוין מה לעשות.

איריס מורדקוביץ: לא צריך לבנות לנו תוכניות טיפול, אבל צריך לתת לנו הרבה מאוד כסף שאין לנו.

איריס מורדקוביץ: אם ייתנו את הכסף, אנחנו נעשה.

איריס מורדקוביץ: אנחנו עושים הרבה, אבל לא עושים מספיק.

איריס מורדקוביץ: מה שנעשה, נעשה טוב מאוד.

איריס מורדקוביץ: לא נעשית עבודה לא טובה אלא נעשית עבודה מצוינת והיו כאן דוגמאות שעלו, אבל צריך להגדיל אותה.

איריס מורדקוביץ: העבודה נעשית היום רגישת תרבות, היא נעשית עבור עולים חדשים עם משרד הקליטה, עם פרויקטים ייחודיים, עם פרויקט חדש שעשינו עם עמותת אפשר בשנה האחרונה עבור נוער אתיופי, ואנחנו מגדילים את זה בשנה הנוכחית.

איריס מורדקוביץ: יש הרבה מאוד עבודה, אבל היא לא מספיקה.

איריס מורדקוביץ: בני הנוער מגיעים לטיפול.

איריס מורדקוביץ: אני מדברת על בני נוער שמגיעים לטיפול, על בני נוער שכבר הגיעו למצב שהם צריכים טיפול.

איריס מורדקוביץ: רוב בני הנוער לא צריכים את הטיפול.

איריס מורדקוביץ: בשלב קודם לכן הם צריכים מניעה, הם צריכים מניעה על סף הטיפול, ולפני כן הם צריכים את המניעה.

איריס מורדקוביץ: צריך להבין שצריך אולי לבכות שלא קיים, אבל לא צריך לבכות על דברים שאין.

איריס מורדקוביץ: הדברים קיימים, הדברים נעשים, פרוסים בארץ כמעט 300 עובדים סוציאליים שעושים את העבודה הזאת והם עושים אותה נאמנה, לפחות 50 מהם הם עובדים סוציאליים דוברי רוסית בתוך המערכת.

איריס מורדקוביץ: גם את זה כדאי לדעת.

מיכאל נודלמן: אנחנו לא אמרנו שאתם לא עובדים ושאתם עובדים רע, אבל אנחנו מדברים על מגמה.

מיכאל נודלמן: אנחנו רוצים כמוכם שהילדים לא ייפלו לבור ממנו אי-אפשר לצאת.

מיכאל נודלמן: לכן אני לא מקבל את זה שאומרים לנו שניתן לכם לעבוד כמו שאתם יודעים.

איריס מורדקוביץ: אני אומרת שהמיומנות קיימת, הטכניקות קיימות, הפריסה ישנה, הרשויות המקומיות שיכולות לעשות את העבודה ישנן, את המסגרות ללא רישיון צריך לסגור כי הן גורמות נזק.

איריס מורדקוביץ: את המשאבים הקיימים לכוח האדם הקיים, צריך להגביר אותו ולעשות יותר עבודה.

מיכאל נודלמן: מה הסכום הנוסף שאתם צריכים?

איריס מורדקוביץ: כשאני פונה לאוצר ואני אומרת כמה אני צריכה, אני אומרת שכדי לפרוס את המערך בכל הארץ, אני צריכה עוד עשרה מיליון שקלים.

אנטולי מרגוליס: אני מנהל המחלקה לטיפול בהתמכרויות, משרד הבריאות.

אנטולי מרגוליס: אנחנו מטפלים בנוער ובמבוגרים שהם בסוף הקריירה שלהם, אלה שכאשר הם מגיעים, הם כבר חולים.

אנטולי מרגוליס: אני לא מקבל את זה שזו מחלה חברתית, אלא לדעתי זו מחלה לכל דבר.

אנטולי מרגוליס: אדם שמתחיל להשתמש בחומר, הוא מביא את הגוף שלו ואת הנפש שלו למצב שהוא חולה.

אנטולי מרגוליס: בכל המדינות – כך גם בישראל – הוגדר שזו מחלת נפש לכל דבר, ואנחנו מטפלים בכך.

אנטולי מרגוליס: יש לנו כל מיני טיפולים ואני אתרכז רק בבני הנוער.

אנטולי מרגוליס: אנחנו מקבלים שירותים מאיגוד ירושלמי, שם אנחנו מפעילים אשפוזית, לשם מגיעים בני נוער מגיל 14 עד גיל 21.

אנטולי מרגוליס: במשך השנה עוברים במקום הזה 150 בני נוער והמקום פועל בהצלחה רבה.

אנטולי מרגוליס: הרבה אנשים מכירים את המקום.

אנטולי מרגוליס: לגבי דירוג האוכלוסייה.

אנטולי מרגוליס: 150 מטופלים שעוברים בשנה, שבעים אחוזים מהם הם ילדים מחבר העמים, שישה אחוזים הם עולי אתיופיה, ו-24 אחוזים הם ילדים עולים ותיקים או ילידי הארץ.

אנטולי מרגוליס: אמרתי שאני מתייחס להתמכרות כמחלה.

אנטולי מרגוליס: אנחנו רואים שבקרב העולים החדשים יש מודעות גדולה שהם צריכים טיפול כאשר הם מגיעים לשלב המחלה ולכן אנחנו מדברים על מספרים כל כך גבוהים שפונים אלינו ומקבלים טיפול.

אנטולי מרגוליס: בכל המוסדות שלנו – גם אשפוזית וגם מוסדות שאנחנו מפעילים – יש כמובן אנשים דוברי רוסית ואנחנו רגישים לתרבות ונותנים טיפול בהתאם לכך.

מיכאל נודלמן: הילדים שפונים אליכם, כולם מקבלים ערה?

אנטולי מרגוליס: כמובן.

אנטולי מרגוליס: בינתיים אין לנו תור המתנה לטיפול בגמילה.

אנטולי מרגוליס: אמרתי, אנחנו מטפלים במכורים ולא במי שמשתמש מדי פעם.

אנטולי מרגוליס: אנחנו מטפלים במי שהגיע והוא מכור.

מיכאל נודלמן: אתם מטפלים בכל המכורים.

אנטולי מרגוליס: כן.

אנטולי מרגוליס: אנחנו נותנים מענה.

אנטולי מרגוליס: אמרתי, יש לנו כל מיני מענים וזה לאו דווקא מענה בצורת גמילה.

אנטולי מרגוליס: אנחנו בודקים אנשים, כמו בכל מחלה אנחנו עושים אבחון, ואחר כך בהתאם לזה אנחנו נותנים טיפול.

אנטולי מרגוליס: יש טיפול גמילה, יש טיפול תרופתי.

מיכאל נודלמן: אין מצב שאתם טוענים שאין לכם מקומות או אין לכם מיטות.

אנטולי מרגוליס: כמו שאמרת, אנחנו רוצים להגדיל את מספר המיטות לנוער, ויש לנו תוכניות לשנת 2007 ולשנת 2008 להגדיל את מספר המיטות.

אנטולי מרגוליס: אני מדבר על מצב נתון.

אנטולי מרגוליס: כמו שאמרתי, אנחנו מתאימים את הפונה לכל מיני טיפולים ולאו דווקא טיפול בגמילה.

אנטולי מרגוליס: יכול להיות טיפול ממושך תרופתי שאנחנו נותנים, טיפולים אמבולטוריים וכולי.

אנטולי מרגוליס: אנחנו נותנים את הטיפול בהתאם למצב.

אנטולי מרגוליס: חברת הכנסת סולודקין דיברה על האשפוז הכפוי עליו דיברו הורי הפונים.

אנטולי מרגוליס: בכל העולם, גם בברית-המועצות לשעבר, הוכח שאשפוז כפוי הוא לא יעיל.

אנטולי מרגוליס: אדם שאנחנו מאשפזים אותו, אחרי שהוא יוצא, הוא ממשיך להשתמש בסמים.

סופה לנדבר: אני חושבת שנכון עשה יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מיכאל נודלמן, שמעלה היום את הנושא הזה, אבל אני רוצה לשים דגש על כך שאנחנו מדברים על אסון שקורה אצלנו בקרב בני הנוער ועושים זאת באיזושהי נימה של אדישות.

סופה לנדבר: אני רואה את הסימנים ואת הרצון לגלגל סטיגמות חדשות על העלייה.

סופה לנדבר: אתמול, כיושבת-ראש הפדרציה הישראלית לדוברי רוסית, חילקתי מאה מלגות לעולים שלומדים באוניברסיטאות של מדינת ישראל, כאשר חלק גדול מהם הגיע לישראל באמצעות הפרויקטים של הסוכנות ונשאר כאן לבד כאשר המשפחה שם.

סופה לנדבר: הילדים האלה מהווים כבוד למדינת ישראל, הם מגש הכסף של מדינת ישראל, ואני רוצה לומר שבעצם כל העולים הגענו למדינת ישראל משום שרצינו לתת עתיד לאותם ילדים שהם מהווים את פני העלייה.

סופה לנדבר: זה נוער של מדינת ישראל וחשוב לגלות את סימני ההתמכרות אצל הנוער הזה ולעשות זאת כמה שיותר מוקדם.

סופה לנדבר: כדי לטפל בזה צריכות להינתן בבתי-הספר הרצאות לשם מניעה.

סופה לנדבר: קודם לכן זה לא היה בבתי-הספר, בצבא, באוניברסיטאות, לפני כמה שנים זה לא היה במדינת ישראל, ואם התגלגלנו לזה, אנחנו צריכים קודם כל הרצאות למניעה.

סופה לנדבר: לפני 17, כאשר העלייה התחילה לזרום לאמריקה, לאוסטרליה ולמדינות אחרות, עמדתי כאן ואמרתי שאצלנו ההתמכרות לסמים לא קיימת.

סופה לנדבר: אני חושבת שחלק מהאנשים שהגיעו למדינת ישראל הגיעו מאחר שלא היה להם חשש שזה יקרה לילדים שלהם למרות שאחר כך חלק מהילדים הגיעו להתמכרות לסמים ולאלכוהול.

סופה לנדבר: כסף זה חשוב.

סופה לנדבר: סך הכול חמישים איש מתוך 300 הם דוברי רוסית, וזאת קטסטרופה.

סופה לנדבר: האחוזים מצביעים על כך שילדים עולים נושרים מבתי-הספר ובעצם אנשים לא יקבלו בגרות, זה סימן גרוע ביותר.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לגלות את הסימנים הללו קודם ואנחנו צריכים להבין שמצב ההורים שמגיעים למדינת ישראל מידרדר ויכול להיות שזה משפיע על אותם ילדים.

סופה לנדבר: כאשר אימא ואבא היו בחוץ לארץ במצב טוב מאוד, אבל הגיעו למדינת ישראל ומצבם לא טוב, זה משפיע על הילד עד שהוא לא מסוגל ללמוד.

סופה לנדבר: הילד רואה את הסבל במשפחה, הוא רואה מה עובר על ההורים והוא מידרדר לרחוב.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי למנוע את ההידרדרות לרחוב.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לשים דגש על מדריכי רחוב ולזה צריך לתת גיבוי.

סופה לנדבר: ביקרתי בעמותה שפועלת בראשון-לציון, וזאת עמותה שהקימו שני עולים חדשים שבעבר השתמשו בסמים, וראיתי על מיטות אשפוז ילדים צעירים – ולא משנה באיזו שפה הם דיברו – וראיתי את הסבל בעיניהם.

סופה לנדבר: ראיתי את מה שעוברות המשפחות ואמרתי שצריך לשים דגש וכוח לאותן עמותות דוברות רוסית.

סופה לנדבר: אם לא ידברו בשפתו של העולה, הוא לא יוכל להבין מה אומרים לו.

סופה לנדבר: אני יוצאת עכשיו לישיבת ועדת הכספים ושם נפעל יחד עם חברי הכנסת שאיכפת להם מהעולים שהגיעו למדינת ישראל.

סופה לנדבר: מה שקורה הוא עוול למשפחות, לא לשם כך הבאנו לכאן את הילדים ואנחנו נעשה הכול יחד אתכם כדי להשיג את הכספים וכדי לשים דגש על מניעה.

סופה לנדבר: כאמור, זה לא משנה באיזו שפה מדבר הילד.

סופה לנדבר: אם הילד מתחיל להשתמש בסמים, זה אסון למדינת ישראל ואנחנו צריכים בכל הכוח יחד להילחם נגד התופעה הזאת משום שהתופעה הזאת היא גרועה לחברה במדינת ישראל והיא גרועה לכל אחד מאתנו, כי אף אחד לא יודע מתי ואיפה זה יקרה שוב.

יפה וולמן: מסביב לשולחן הזה יושבים נציגים ממשרדים שונים שאנחנו עובדים אתם בשותפות ובונים תוכניות מניעה, תוכניות טיפול, ובסך הכול יש עשייה בשטח.

יפה וולמן: אני לא חושבת שהעשייה היא מספיקה.

יפה וולמן: בשנים האחרונות ניתן לנו תקציב, למחלקת רווחה של משרד הקליטה, ונכנסנו לכל מיני תחומים שהרגשנו שכביכול הם לא מטופלים.

יפה וולמן: הם היו מטופלים, אבל לא מספיק.

יפה וולמן: נכנסנו וחברנו לכל מיני משרדים וניסינו לעשות תוכניות ביחד.

יפה וולמן: אנחנו מנסים לעבוד עכשיו גם עם העמותות השונות ולחזק את הנושא של המשפחה.

יפה וולמן: אנחנו עובדים עם עמותות שונות דוברות השפה כדי להיכנס לתחומים השונים.

יפה וולמן: לאחרונה נכנסנו לנושא של ליווי משפחות שילדיהן עוברים עבירות פליליות וזאת במטרה לחזק את המשפחות האלה.

יפה וולמן: צריך להבין שמשפחות רבות הן משפחות חד-הוריות, צריך להבין שאם האישה עובדת מהבוקר עד הערב ובזמן הזה הבן שלה לא נמצא בבית והיא לא יודעת איפה הוא, זה יכול לגרום לכם שהוא יידרדר.

יפה וולמן: אני חושבת שהנושא של חיזוק המשפחה, ובכלל הנטייה לעבוד עם המשפחות, הולך וגדל.

יפה וולמן: ואכן, נעשות תוכניות לחיזוק המשפחה, לחיזוק התא המשפחתי וההעצמה של המשפחה.

יפה וולמן: אני לא אוהבת להשתמש במילה העצמה כי היא מילה מאוד נדושה, אבל מנסים לראות איך אפשר לעזור למשפחה כדי שתוכל לעזור לילדים שלה.

יפה וולמן: אני חושבת שנעשות תוכניות מניעה מאוד יפות עם כל מיני גופים.

יפה וולמן: יש תוכניות מניעה עם החברה להגנת הטבע, תוכניות עם יזמים צעירים, תוכניות עם שירות מבחן לנוער, עם שירות מבחן למבוגרים, עם שירותי רווחה, עם המחלקה להתמכרויות, עם עמותת אפשר, עם הרשות למלחמה בסמים וכולי.

יפה וולמן: בכל מקום שאנחנו מרגישים שאנחנו יכולים להתחבר, אנחנו מתחברים ומנסים לעשות עבודה.

מיכאל נודלמן: כאשר אומרים של-38 אחוזים ילדים עולים נפתחו תיקים בגין שימוש בסמים, זה אומר מאה אלף ילדים.

יפה וולמן: אנחנו נכנסנו עם התוכנית "סיכויים" ללוות נוער שעובר עבירה.

יפה וולמן: נכנסנו לעשרים יישובים, אבל זה לא מספיק.

יפה וולמן: יש יישובים רבים שהיו יכולים ליהנות מהתוכנית.

מיכאל נודלמן: מה חסר, כסף?

יפה וולמן: מנסים לעשות כמה שאפשר, אבל כנראה שחסר כסף וחסרים גם אנשי מקצוע.

יפה וולמן: כל אנשי המקצוע עובדים כפרי-לנסרים והם לא רוצים לעבוד כך, אלא הם היו רוצים לעבוד בתקן ולעבוד בצורה מסודרת.

יפה וולמן: הם אומרים את זה.

יפה וולמן: יוצאי אתיופיה אומרים שהם לא מוכנים לעבוד כפי-לנסרים, הם לא מוכנים לעבוד בפרויקט של שנה ואחרי שנה יזרקו אותם, אלא הם אומרים שהם רוצים לעבוד לאורך זמן, בצורה מסודרת ובצורה תקנית.

יפה וולמן: בהחלט יש בעיות של כוח אדם, של מימון ושל כסף.

מיכאל נודלמן: אנחנו רואים שיש נשירה של ילדים מבית הספר, וכי קיימת תופעת התמכרות לסמים ולאלכוהול.

מיכאל נודלמן: אולי יש משבר בשלטון ואז קורים דברים כאלה לילדים שהם עתיד המדינה.

אפרת וולך: הנתונים מצביעים על ירידה של מעורבות של בני נוער ובני נוער עולה בשימוש בסמים.

אפרת וולך: יחד עם זאת, אני רוצה להצביע על שתי תופעות שאנחנו מזהים: 1.

אפרת וולך: שימוש בכל מיני תחליפי סמים שלא נמצאים בפקודת הסמים ולכן אין חוק נגדם.

אפרת וולך: 2.

אפרת וולך: אין חוק נגד שתיית אלכוהול.

אפרת וולך: יש חוק נגד מכירת אלכוהול לקטינים וילדים והמשטרה פועלת חזק מאוד כאשר 170 פיצוציות נסגרו מינהלתית כשהן נתפסו מוכרות אלכוהול לקטינים.

אפרת וולך: המשטרה עובדת גם במישור האכיפה, גם מקימה יחידות נוער ואכן הוקמו יחידות נוער חשיפה שמוכוונות לטיפול בבעיות של סמים, וגם במישור המניעתי.

אפרת וולך: כאן מתחברים עם כל מיני גורמים לשם מניעת תופעות עבריינות.

אפרת וולך: יש פרויקט עם נוער עולה והיא שותפות שלנו עם משרד הרווחה ומשרד הקליטה.

אפרת וולך: אנחנו מזהים בני נוער רבים ששותים ברחובות.

אפרת וולך: זאת אומרת, נכנסים למועדונים ולמקומות בילוי כשהם כבר שתויים.

מיכאל נודלמן: יעזור אם אנחנו נחוקק חוקים לגבי מי שמשווק סמים ולגבי מי שמוכר אלכוהול לילדים?

אפרת וולך: יש חוקים.

מיכאל נודלמן: אולי החוקים לא נאכפים כמו שצריך.

מיכאל נודלמן: אולי צריך לשנות את החוקים.

מיכאל נודלמן: בארצות-הברית אם תפסו מישהו פעם שנייה כשהוא מוכר סמים, הוא הולך לבית-סוהר לכל החיים.

מיכאל נודלמן: אצלנו נותנים שלוש-ארבע שנים ואחר כך אנחנו מדברים כאן על ילדים שהם בסכנה גדולה.

אפרת וולך: אנחנו לא יכולים לדבר על החלפת חוקים כי אנחנו רשות מבצעת אלא אולי אפשר לדבר על יתר החמרה בענישה.

מיכאל נודלמן: אני שמעתי שיש מגמת ירידה בשימוש.

אפרת וולך: נכון.

אפרת וולך: התחלתי בכך את דבריי.

נעמה צוייג: יש תשומת לב לדברים אחרים.

נעמה צוייג: כאשר המשרד לביטחון פנים מדבר על ירידה, זה לא כי המשרד יודע שיש פחות משתמשים אלא כי המשטרה בתקופה מסוימת תפסה פחות.

נעמה צוייג: עכשיו הם עסוקים בתפיסת אנסים ולא במשתמשים בסמים.

מיכאל נודלמן: יש ירידה לא רק בשימוש בסמים אלא גם במקרים פליליים.

מיכאל נודלמן: קודם ילד לקח לחמנייה, הוא נתפס, אבל עכשיו לא עושים לו כלום.

מיכאל נודלמן: מביאים אותו למשטרה, מדברים אתו ושולחים אותו הביתה.

נעמה צוייג: זה מסר לא טוב.

נעמה צוייג: מחר תהיה כותרת בעיתון שתאמר שיש ירידה במספר בני נוער שמשתמשים בסמים ובאלכוהול.

נעמה צוייג: זאת כותרת לא אמיתית.

אפרת וולך: התחלתי את דבריי בזה שיש ירידה, אבל אני מסייגת ואומרת שיש הרבה תופעות שהן לא מופיעות בספר החוקים.

מיכאל נודלמן: המגמה היא מגמה שלילית.

מיכאל נודלמן: תפסו פחות.

אלי זרחין: אני פחות מתלהב מהדברים הטובים שנאמרו כאן.

אלי זרחין: אני עובד באגודה למען ילדים עולים ובמקצוע שלי אני יועץ חינוכי.

אלי זרחין: אני עובד בבית-ספר ז'בוטינסקי וכל ערב לומדים בו מאה תלמידים דוברי רוסית.

אלי זרחין: כנציג עמותת עולים שפועלת שבע שנים בתחום מניעת שימוש בסמים אני חייב לומר שלא סתם באולם הזה היום חסרות עמותות דוברי שפות, גם יוצאי ברית-המועצות וגם יוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: הגופים שיושבים כאן, למעט אולי משרד הקליטה והסוכנות היהודית, אף אחד לא מוכן לשתף אתנו פעולה.

אלי זרחין: הרשות למלחמה בסמים – ואני לא יודע למה יעקב רפאלוב שנכנס לתפקידו עכשיו, לא כאן היום, והוא איש מקצוע מעולה – החליטה השנה לא יהיה כל שיתוף עם עמותות אלא רק עם העיריות.

אלי זרחין: לכן כשאתם מדברים על כסף, רבותיי, זה כסף בשבילכם, למשכורות שלכם, לאותם מדריכים של שפ"י, אבל זה לא כסף לילדים.

אלי זרחין: אנחנו מדברים היום על שלושה פרמטרים מאוד בעייתיים.

אלי זרחין: העמותה שלנו עם אנשי מקצוע מאוניברסיטת בר-אילן, פיתחנו תוכניות למניעת שימוש בסמים לנוער דובר רוסית ונוער עולה מאתיופיה.

אלי זרחין: משרד החינוך – גם רות לקט וגם גליה – מסרבים בתוקף לעבוד אתנו.

גליה שחם: למה אתה אומר את זה?

אלי זרחין: כתבתי לך שני מכתבים ולא ענית לי.

גליה שחם: לא הגיע אלי שום מכתב שלך ולא הגיעה אף פנייה.

גליה שחם: אליי אישית, זה לא הגיע.

אלי זרחין: אני פניתי אליך בישיבה כאן.

גליה שחם: אתה לא פנית אליי עם שום תוכנית שביקשת להכניס למשרד החינוך.

מיכאל נודלמן: ויכוח כאן לא יהיה.

אלי זרחין: אני יכול לומר לך אדוני היושב-ראש שלא קיימת אף תוכנית שהשירות הפסיכולוגי הוציא, תוכנית שנכתבת בשפה הרוסית ומיועדת לדוברי רוסית.

אלי זרחין: התוכנית היחידה שקיימת במשרד החינוך היא תוכנית שנח גרינבוים עשה לפני 15 שנה בשפה הרוסית, תוכנית שלחלוטין לא מתאימה לעבודה בבתי-הספר לנוער נורמטיבי, וכל הניסיונות שלנו לשכנע את משרד החינוך לעשות ביחד תוכניות בשפה הרוסית, עלו בתוהו.

אלי זרחין: לדוגמה, בתוכניות שלהם עם נוער רוסי על זוהר ארגוב.

אלי זרחין: מי זה זוהר ארגוב?

אלי זרחין: השם הזה לא אומר לי כלום.

אלי זרחין: יש כל כך הרבה דברים שאפשר להכניס לתוכנית.

אלי זרחין: בבית הספר שלי אני מתחנן שנחפש לילדים שעלו ארצה לפני ארבע-חמש שנים תוכניות מובנות בשפה הרוסית.

אלי זרחין: אני לא מדבר על חוברת הדרכה של שני עמודים למחנכים שאתה שולחים אותנו לעבוד עם העולים שלא קוראים אותה.

אלי זרחין: אני מדבר על תוכנית והיא לא קיימת.

אלי זרחין: אני חושב שאחת מהדרישות ממשרד החינוך צריכה להיות הצגת תוכניות בשפת אם של הילדים.

מיכאל נודלמן: לא הבנתי.

מיכאל נודלמן: התוכנית היא תוכנית פעולה שיכולה להיות גם בעברית וגם ברוסית.

אלי זרחין: לא, היא לא יכולה להיות בעברית.

מיכאל נודלמן: התוכן שפונה לילדים ולנוער צריך להיות ברוסית.

מיכאל נודלמן: אתה מבקש תוכנית או אתה מבקש חומר?

אלי זרחין: אני אומר שלנוער דובר רוסית צריך להיות תוכן אחר לגמרי מאשר התוכן שמיועד לנוער דובר עברית, וכי לנוער יוצא אתיופיה צריך להיות תוכן אחר לגמרי.

אלי זרחין: כך אנחנו עובדים שבע שנים.

מיכאל נודלמן: אבל התוכן יכול להיות בעברית.

אלי זרחין: זה תלוי בקבוצה.

מיכאל נודלמן: אני לא מבין למה התוכנית צריכה להיות ברוסית.

אלי זרחין: אתה צודק במאה אחוזים.

אלי זרחין: צריך לתת אפשרות לבחור.

אלי זרחין: ב-1 בדצמבר יתקיים דיון אצל שרת החינוך וזה דיון ראשון עם נציגי קהילת העולים.

אלי זרחין: לגבי המשטרה.

אלי זרחין: כשאנחנו מדברים על מספרים, ואתה ציינת 38 אחוזים של התיקים, צריך להבין מה זה תיק.

אלי זרחין: לפי החוק היום ילד שנתפס פעם ראשונה על סמים, מותר למשטרה לפתוח לו מה שנקרא את"ק – אי תביעת קטינים.

אלי זרחין: זה תיק שלא נרשם במחשב אלא כותבים אותו בכתב יד ושורפים אותו אחרי גיל 18.

אלי זרחין: כמעט ואין את"קים לעולים.

אלי זרחין: משנת 1995, משטרת ישראל, אגף הנוער, דוקטור סוזי בן-ברוך שלא נמצאת כאן, יצאה עם דבר מאוד מדהים.

אלי זרחין: הם המציאו מושג שנקרא חשיפת הנוער.

אלי זרחין: כמה שיותר תיקים פותח חוקר נוער, יש לו יותר קידום.

אלי זרחין: יושב ילד עולה מול שוטר, שואלים אותו אם הוא השתמש לפני הפעם הזאת, והוא אומר שכן, הוא השתמש, ואם זה כך, הרי שהוא השתמש פעמיים ולא רק פעם אחת, כך שלא נפתח לו את"ק.

אלי זרחין: אני חוזר לדברים בהם התחלתי.

אלי זרחין: אני אומר לך שאני עובד בחצור הגלילית עם כסף שנותנים נוצרים נורבגים.

אלי זרחין: אף אחד לא נותן שם אגורה.

אלי זרחין: יש עמותות דוברות שפה – עמותות יוצאי אתיופיה ועמותות יוצאי ברית-המועצות – שעושות עבודה אדירה למניעה.

אלי זרחין: אנחנו מוכנים לתת שקל נוסף, ואפילו יותר, על כל שקל שנקבל ממדינת ישראל.

אלי זרחין: הרשות למלחמה בסמים לא מוכנה לעבוד עם עמותות וכך גם שפ"י שלא מוכן לעבוד עם עמותות עולים דוברי שפה רוסית.

אלי זרחין: הם לא מוכנים לעבוד עם עמותות שהוקמו ומנוהלות על-ידי עולים.

אלי זרחין: הם לא מוכנים לעבוד עם עמותת אפשר, לא עם אל-סם, ולא עם אותן עשרות עמותות שהוקמו על-ידי עולים.

מיכאל נודלמן: אתה צודק שאם יש עמותה שעוסקת במניעת סמים בקרב נוער עולה, המשרדים השונים צריכים לעבוד אתה ואנחנו נדאג לכך.

אפרת וולך: אין לנו נתונים על את"קים משום שהנתונים לא מוזנים למחשבים.

אפרת וולך: הדברים שנאמרו כאן הם לא נכונים כי אין שום מדיניות.

אלי זרחין: אני פניתי לחמישה חוקרי נוער.

מיכאל נודלמן: אני מבקש מנציגי משרד הפנים לברר עוד פעם לגבי הדברים שנאמרו כאן.

אפרת וולך: חד וחלק, אין שום מדיניות.

נירה קידר: מאחר שהתייחסו כאן למספר הצעירים בתוכניות של הסוכנות, אני רוצה לומר שבכל נקודת זמן יש לנו יותר מ-1,500 צעירים עולים בודדים בתוכניות שלנו בתוך מסגרות הקליטה.

נירה קידר: מתוך המספר הזה, כשני אחוז-אחוז וחצי זו אוכלוסייה שנקראת נושרים, כאשר חלקם מתמודדים עם חיים נורמטיביים אבל התוכנית לא מתאימה להם ולכן הם יוצאים לדיור קבע.

נירה קידר: מתוך דאגה לגרעין הקשה באוכלוסייה הזאת, ולמרות שאנחנו כסוכנות יהודית לא אמורים ולא מופקדים על נושא טיפול בגמילה מסמים ומאלכוהול במדינת ישראל, יזמנו את הקמת המרכז "מישהו לרוץ אתו", שזה מרכז שמופעל על-ידי אלם, וכולו במימון שלנו.

נירה קידר: המרכז נותן שירות עליו שמעתם קודם ל-250 צעירים עולים, רובם הגדול בודדים, מה שנקרא מנותקים ומודרים.

נירה קידר: מאחר שעם הזמן התברר לנו שב"מישהו לרוץ אתו" האוכלוסייה ברובה היא אוכלוסייה שמכורה לסמים, עשינו חוזה עם העמותה בראשון-לציון שהוזכרה כאן, והיום במרכז "מישהו לרוץ אתו", כאשר יש ייתכנות לתהליך גמילה לאחד העולים החדשים, באמצעות החוזה שלנו אנחנו מפנים לגמילה של חודש ימים לאותה עמותה.

נירה קידר: כמובן שהגמילה נעשית בשפה הרוסית ובהמשך הנגמלים ממשיכים לקהילות הטיפוליות של השירותים האחרים.

נירה קידר: בהקשר של צעירים עולים בודדים, במקרים מאוד מיוחדים, במקרים האלה של שימוש באלכוהול וסמים, טיפלנו באנשים שמעוניינים לחזור בתהליך מאוד מורכב, באמצעות עובדים סוציאליים שלנו, באמצעות עובדים סוציאליים של ""מישהו לרוץ אתו", וזה כולל מימון תהליכי עבודה פרטניים, אם זו הכשרה מקצועית, אם זו רכישת בגדים וחלילה הוצאות קבורה.

נירה קידר: כמו שעלה כאן – אני לא רוצה לדבר בקלישאות – הצעירים בתוכניות שלנו מהווים קהילה נהדרת, הם משתלבים בצבא, הם משתלבים בהשכלה גבוהה ולשמחת כולנו הם הופכים להיות חלק מהחברה הישראלית.

אבי מספין: שאלה לגברת גליה שחם ממשרד החינוך.

אבי מספין: האם יש איזה שהם שיעורים מובנים במשרד החינוך שבהם מדברים על מניעת השימוש באלכוהול ובסמים?

אבי מספין: האם אלה שיעורים מובנים כמו שיש לחינוך מיני לדוגמה?

אבי מספין: דיברת על מגשרים יוצאי אתיופיה, שגם הם נמצאים בתהליך.

אבי מספין: השאלה איזו הכשרה הם קיבלו כי אני יודע שיש להם הכשרה בסיסית.

אבי מספין: אני שואל איזה ידע אקדמי יש להם ואיזו הכשרה הם קיבלו כדי שיוכלו לטפל בנערים שיש להם נטייה להידרדר.

גליה שחם: בכל הנושא של אלכוהול, סמים ומניעת עישון סיגריות ונרגילות, במערכת החינוך יש שיעורים מובנים בכיתות ז' עד י"ב לפי שכבות גיל.

גליה שחם: יש לנו אתר באינטרנט, אתר שפ"י, ושם אפשר לראות את כל התוכניות.

גליה שחם: לגבי העבודה עם יוצאי אתיופיה.

גליה שחם: אנחנו עובדים ביחד עם מרכז ההיגוי של יוצאי אתיופיה וההכשרה שאנחנו נותנים למגשרים, בעיקר בנושא של אלכוהול, זה לא כדי שהם יטפלו אלא כדי שהם ידעו.

גליה שחם: זאת אומרת, המטרה היא להגביר את המודעות שלהם כשהם יש להם תפקיד מאוד משמעותי בתוך בית הספר בנושא ליווי של תלמידים.

אבי מספין: בדרך כלל מה שקורה בפועל הוא שכאשר יש בעיה מסוימת עם בחור או בחורה יוצאי אתיופיה, המורים, המחנכים והמנהלים מפנים ישירות למגשר ומבקשים ממנו לטפל.

גליה שחם: אנחנו לא מכשירים את המגשרים לטיפול.

גליה שחם: אנחנו עובדים אתם בחלק של המודעות.

גליה שחם: מכיוון שהבעיה של שתיית אלכוהול היא בעיה רצינית אצל ילדים עם מצוקות, אז פשוט לחלק של הידע שלהם.

גליה שחם: מעבר לזה, גם לנושא של הכשרה של מנחי הורים, גם לזה אנחנו שותפים.

גליה שחם: מעבר לזה, אצלי ביחידה יש מדריך יוצא העדה שהתפקיד שלו הוא באמת לעזור לצוותים במקומות שונים לבנות תוכניות יותר מותאמות ולעשות התערבויות מותאמות במקרים של ילדים עם בעיות של בעיקר אלכוהול.

אבי מספין: שאלה ליואב בן-ארצי מעיריית תל-אביב.

אבי מספין: קודם כל, רציתי לדעת מה אחוז יוצאי אתיופיה שאתם מטפלים בו.

אבי מספין: אתה אמרת שקשה לכם לאתר עובדים סוציאליים עולים שמכירים את השפה ורציתי לדעת איפה אתם מפרסמים את הדרישות לעבודה.

מיכאל נודלמן: השאלות כאן מופנות רק על-ידי חברי הכנסת.

מיכאל נודלמן: אם אתה רוצה לשאול, תוכל לקבוע פגישה פרטית ולשאול אותן.

אבי מספין: עלתה כאן בעיה שהיא בעיה כללית.

יואב בן-ארצי: מספר בני הנוער מאתיופיה שאנחנו מטפלים בו, הוא מאוד מאוד קטן.

יואב בן-ארצי: זה אמור גם לגבי שימוש בסמים.

יואב בן-ארצי: יש יותר שימוש באלכוהול אבל עדיין המספרים מאוד קטנים.

ליאורה שחר: אני מייצגת את עמותת אפשר שפועלת בשטח בתוכניות שממומנות על-ידי גופים כמו משרד הרווחה ומשרד הקליטה.

ליאורה שחר: אנחנו עובדים בשטח.

ליאורה שחר: בשנה שעברה עבדנו רק עם יוצאי אתיופיה והוריהם בתוכנית מניעה של שימוש באלכוהול וסמים.

ליאורה שחר: אני רוצה לומר שמה שקורה בשטח הוא זעקה נוראית של הנוער שמתבטאת בנושא של האלכוהול.

ליאורה שחר: אולי פחות משתמשים בסמים.

ליאורה שחר: קיים צורך אין סופי בשטח סביב הזעקה של הנוער וההורים שלו בנושא של אלכוהול בקרב העדה האתיופית.

ליאורה שחר: מה שנעשה זה רק טיפה בים לעומת הצורך הכול כך גדול שקיים בשטח.

מיכאל נודלמן: לא שאלתי על התקציבים, מה סכום הכסף שמוקצב לנושא ואיך הוא מחולק, כי זה דבר שעוד נדון בו.

מיכאל נודלמן: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רואה במגמת התמכרויות לאלכוהול ולסמים בקרב עולים מגמה שלילית וקטסטרופאלית.

מיכאל נודלמן: אנחנו חושבים שאין מספיק חומר שייתן תמונה לילדים שאומרת מה יקרה כאשר האדם מכור לסמים ולאלכוהול.

מיכאל נודלמן: אני חושב שלמשטרה יש משימות נוספות מעבר לפתיחת תיקים וכי עליה לעשות תעמולה כדי למנוע את התופעות האלה.

מיכאל נודלמן: פעם ראשונה שמעתי שעמותות שמייצגות עולים חדשים רוסים או אתיופים לא מקבלות תמיכות ממשרד החינוך וממשרדים אחרים.

מיכאל נודלמן: אני מבקש לשים לזה לב.

מיכאל נודלמן: מצד אחד אנחנו אומרים שאין אצלנו מומחים ששולטים בשפה מסוימת, אבל מצד שני אנחנו לא שמים לב לזה שיש כמה עמותות שמוכנות לפעול בנושא.

מיכאל נודלמן: אני בטוח שהן צריכות לעבור מבחן כדי לראות אם הן מוכנות לעבוד או רק רוצות לקבל את התקציב, זה צריך להיות, אבל לא להימנע משיתוף פעולה עם עמותות שאנשיהן דוברים את השפות.

מיכאל נודלמן: זה לא מקובל עלינו.

מיכאל נודלמן: אני מבקש מהרשות למלחמה בסמים שכל המטפלים בנושא סמים ואלכוהול יכינו תוכנית אסטרטגית ואופרטיבית לפיה נוכל להגיע למגמה חיובית.

אברהם רביץ: אני מודה על רשות הדיבור.

אברהם רביץ: בתוקף תפקידי הקודם כשר הרווחה בפועל הייתי מציע שהוועדה גם תדרוש תקנים לאלה שרוצים להיגמל מסמים.

אברהם רביץ: המצב כיום הוא שיש בארץ כמה מוסדות שעוסקים בגמילה מסמים ויש אחוז גבוה מאוד של צעירים, וגם מבוגרים, שמוכנים לעשות את הגמילה ואת עוברים את הקטע הראשון שהוא הקשה, אבל אחר כך הם צריכים לשהות כחצי שנה, ואולי שנה, במוסד כדי שהם לא יחזרו לסמים.

אברהם רביץ: למשרד הרווחה יש תקציב מסוים לצורך כך, אבל התקציב לא מספיק.

אברהם רביץ: אני יודע שיש הרבה בני נוער שעברו את הקריזה אבל אם הם לא מקבלים המשך טיפול במוסד מסודר, חבל על הזמן כי הם יחזרו לסם.

אברהם רביץ: לכן אני מציע לאדוני לפנות לשר האוצר בבקשה להוסיף תקנים גם לצורך העניין הזה.

מיכאל נודלמן: אם הייתי יודע בכמה תקנים מדובר.

אברהם רביץ: אפילו אם הם יוסיפו מאה תקנים, זה לא יכסה את הכול.

מיכאל נודלמן: אני מסכם את הישיבה.

מיכאל נודלמן: 1.

מיכאל נודלמן: הוועדה קוראת לשר האוצר: א.

מיכאל נודלמן: להגדיל משמעותית את התקציבים לרשות הלאומית למלחמה בסמים מ-15 מיליון שקלים כיום.

מיכאל נודלמן: ב.

מיכאל נודלמן: להקצות 10 מיליון שקלים נוספים לרשות לסמים במשרד הרווחה.

מיכאל נודלמן: ג.

מיכאל נודלמן: להוסיף 100 תקנים לעובדים סוציאליים ואנשי מקצוע העוסקים בגמילה מסמים במשרד הרווחה.

מיכאל נודלמן: 2.

מיכאל נודלמן: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולמשרד לקליטת העלייה: א.

מיכאל נודלמן: לערוך קמפיין בתקשורת האלקטרונית בעברית, רוסית ואמהרית, להסברה מקיפה למניעת שימוש בסמים ואלכוהול, בשיתוף הרשות למלחמה בסמים וארגוני העולים.

מיכאל נודלמן: ב.

מיכאל נודלמן: לערוך תכנית הסברה מקיפה במערכת החינוך, למניעת שימוש בסמים ואלכוהול בקרב תלמידים עולים, בשיתוף הרשות למלחמה בסמים וארגוני העולים, ולהציגה בפני הוועדה בעוד חודשיים.