ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 33, 2006-10-26 10:00

מיכאל נודלמן: בוקר טוב לכולם, אני חבר הכנסת מיכאל נודלמן יו"ר ועדת העלייה הקליטה והתפוצות של הכנסת.

מיכאל נודלמן: הייתה צריכה להיות פגישה משותפת עם משרד הקליטה, מכיוון שלא יכולתי להגיע הייתי רוצה לשמוע למה הגעתם בסיכום הפגישה עם שר הקליטה.

מיכאל נודלמן: אנחנו כאן חמישה חברי כנסת שזה מצב מאד לא סביר לסיורים של ועדות הכנסת, אני ותיק בכנסת ויודע שבדרך כלל מגיעים רק שניים או שלושה חברי כנסת צעירים.

מיכאל נודלמן: זה מראה על חשיבות הנושאים שעליהם אתם עובדים והיינו רוצים לראות ולשמוע על מה שדיווחתם תיאורטית בוועדה, היום אנחנו רוצים לראות איך זה עובד.

מיכאל נודלמן: הנושא שעליו אתם עובדים חוקרים וגם מלמדים את הסטודנטים זה נושא חשוב.

מיכאל נודלמן: אתמול דברנו בישיבה על הגירה והיו כלי התקשורת ולא ידעתי שהנושא יתפוס מקום כל כך גדול בכלי התקשורת.

מיכאל נודלמן: אני לא יודע מדוע כלי התקשורת מעוניינים יותר בנושאים של הגירה ופחות מעוניינים בנושאים של עלייה וקליטה, אולי יש פה בעיה משום שאני מבין שהעלייה והקליטה זה הנושא הכי חשוב למדינה, גם הגירה חשובה אבל חשובה בסימן שלילי וממה שראיתי אתמול הייתה לי הרגשה שאנחנו צריכים להגיע לכאן ולדבר על הדברים, יחד עם השאלה למה בכלי התקשורת ולא רק אצלם, יש התעניינות יותר בהגירה ופחות בעלייה וקליטה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לומר תודה להנהלת מכון רופין על ההזמנה ונשמח לראות את הדברים ולעזור לכם.

מיכאל נודלמן: יחד אתי נמצאים חברי כנסת זאב אלקין מסיעת קדימה, חבר כנסת אילטוב, חבר כנסת מיכאלי וחבר כנסת זיו.

שוש ארד: אני מציעה שנתחיל עם סבב היכרות.

חני קונפורטס: מנהלת המכינות הקדם אקדמיות ברופין.

משה שריר: מנהל עמית של המכון להגירה ושילוב חברתי, עלייה וקליטה.

סיביל הייברון: ראש המחלקה למנהל עסקים.

שוש ארד: שוש ארד, נשיאת המרכז האקדמי רופין, אני באה מאוניברסיטת בן גוריון, ביולוגית במקצועי, הייתי קודם בוט"ט ובמל"ג.

משה סמיונוב: יו"ר הוועדה האקדמית של המכון, במקור מאוניברסיטת תל-אביב, בלב אני ברופין, סוציולוג, יו"ר המכון לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי.

טלי אלבז: משרד החינוך, אגף קליטת עלייה, אני מתעסקת בעיקר בנושא של תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת.

שוש ארד: אני אפתח בלברך אתכם על בואכם.

שוש ארד: קבענו שתבואו אבל עד הרגע האחרון לא האמנתי שתבואו בגלל האירועים האחרונים לכן אני שמחה במיוחד שבאתם וזה שיש חמישה חברי כנסת זה מאד מכובד.

שוש ארד: אותנו לא צריך לשכנע שהנושא של קליטה והגירה הוא נושא מאד חשוב.

שוש ארד: אני תמיד אומרת לאנשים שכשהם חושבים על ארץ ישראל שיעצמו עיניים ויראו את רופין.

שוש ארד: כשנעשה לכם סיבוב אני בטוחה שתתחברו לגמרי למה שאני אומרת.

שוש ארד: לכן היה מאד חשוב שהמרכז האקדמי רופין יתחבר לאמירה חברתית מאד חזקה וועדת ההגירה והקליטה נבחרה לכך, תכף אני אומר משהו על הגירה ועלייה.

שוש ארד: אני מאד רוצה לשכנע אתכם שלקחנו את זה ברצינות ומה שאנחנו עושים, אנחנו עושים מכל הלב.

שוש ארד: לאכזבתי, כישראלית צברית, אני רואה מעט מאד תמיכה של השלטונות, לכן התמיכה שלכם, אפילו אם היא רק מוסרית, היא מאד חשובה וגם המעשים שלכם בהמשך מאד חשובים לפיתוח של זה.

שוש ארד: זה חשוב לרופין, רונית דולב מכינה לנו את התכנית האסטרטגית והיא יודעת היטב, הנושא הוא אחד משני הנושאים, בפיתוח האסטרטגי של רופין.

שוש ארד: זה לא שאנחנו מלמדים במס שפתיים, כבר בשנה שעברה הגשנו לתכנית הלימודים והתחלנו באשכול לימודים שהחל לפעול ולמדו בו 300 סטודנטים בקורסים שונים שקשורים בהגירה וקליטה.

שוש ארד: התחלנו במחקר, כשהכסף למחקר הזה הוקצב על ידי המרכז האקדמי רופין, תאמינו לי, מכספים מאד קטנים, ואתם בטח רואים את המאבק שעושים במכללות.

שוש ארד: מ"אין כסף" הקצבנו כסף לנושא של המחקר, כתוצאה ממנו קמו שש קבוצות, ולפי דעתי הנושא ילך ויעלה.

שוש ארד: אני מאד מקצרת כי את הסיור העיקרי יעשו לכם אחר כך, אני רוצה להגיד יותר דברים על העתיד.

שוש ארד: פתחנו השנה כיתה של מגשרים אתיופים שלא רק שיתחילו כמגשרים אלא נאפשר להם לקבל תואר אקדמי ומעבר לרונית ומשה שעשו עבודה רבה, ד"ר סיביל הייבורן ראש המחלקה למנהל עסקים פשוט מחבקת אותה על חיקה וזו משימה לא פשוטה, ויסבירו לכם בהמשך למה.

שוש ארד: התחלנו באשכול לימודים, הגשנו תכנית למסטר בהגירה וקליטה, התכנית מסתובבת במסדרונות המועצה להשכלה גבוהה כמו כל התכניות.

שוש ארד: שלשום היה פה ראש המועצה להשכלה גבוהה, הוא יודע מזה, הוא בעד זה ואני ביקשתי אותו להועיד כסף במיוחד לנושא הזה, הם כתבו שהם לא יכולים לעשות את זה ואני לא מבינה למה.

שוש ארד: הם מפחדים ממבקר המדינה, ואני לא מבינה למה בנושא כזה צריך לפחד ממבקר המדינה, הם חוששים שיגידו למה הם ולא מישהו אחר.

שוש ארד: את זה צריך לעזור להם לפתור כי יש חשיבות רבה לייעד את הכסף לזה ואני מוכנה לפרט ולהסביר בהמשך למה.

שוש ארד: מבחינתנו זה דבר מאד חשוב ולא רק שכתבתי לו, הנושא הוזכר גם בסיכום הפגישה בינינו.

שוש ארד: אני מעריכה ומקווה ואני אעשה את כל הלחצים האפשריים שבאוקטובר הבא נפתח את התכנית למסטר.

שוש ארד: הלכנו במיוחד לתכנית למסטר כי אנחנו רואים בתכנית הזו תכנית רב תחומית שיבואו אליה אנשים שחלקם כבר עוסקים בנושא, סוציולוגים, עובדים סוציאליים, בוגרי מדעי ההתנהגות ועוד, הם יבואו אלינו ללמוד ואני מקווה שנסדר גם לאנשים עובדים אפשרות להשלים את לימודי המסטר.

שוש ארד: זה יהפוך לפרופסיה חשובה.

שוש ארד: דברתי על המחקר ושכחתי לציין שמשרד הקליטה ייתן כ- 200,000 ₪, הסכום המדויק יימסר לכם, עדין לא קבלנו אותו אבל הוא בדרך.

שוש ארד: אני מאד שמחה ומקווה שזו התחלה עם המשך כי זה לא מספיק לעשות מחקר בשנה.

שוש ארד: אני חושבת שיחד אתכם, יחד עם משרד הקליטה ויחד עם משרד החינוך נמצא את הנישות היותר מיוחדות וחשובות.

שוש ארד: אני רוצה לומר מה עוד לא עשינו ואנחנו מאד רוצים לעשות.

שוש ארד: יחד עם משרד הקליטה הזכרנו אפשרות לעשות לשנות ה- 60 של מדינת ישראל כנס לאומי גדול בנושא של הגירה וקליטה.

שוש ארד: הגירה הפך לנושא בינלאומי בעל חשיבות רבה, דווקא הסוכנות ביקרה אותנו על כך שלא קראנו לזה רק עלייה.

שוש ארד: אני חושבת שזה נכון לקרוא לזה הגירה.

שוש ארד: אני מקווה שיחד אתך ד"ר נודלמן, נוכל לארגן את הכנס הזה ולהפוך אותו לכנס לאומי ובינלאומי, להביא מספר שרי הגירה, ולהפוך את זה לאחד מהנושאים החשובים לשנות ה- 60 של מדינת ישראל, זה רק יכול להביא לנו כבוד.

שוש ארד: מאד רצינו לפתוח מכינה באור עקיבא, הייתי שנים במועצה להשכלה גבוהה ובוט"ט, הדבר שמביא הכי הרבה אנשים להשכלה גבוהה וסגירת הפער זו מכינה אקדמית.

שוש ארד: לא כל כך הצלחנו בשיווק של זה, לא הרמנו ידיים עדיין.

שוש ארד: הדבר הנוסף שאנחנו מאד רוצים לעשות, ואני אומרת כל הזמן לחבריי שאם כל הנושא יהיה רק אקדמי אז זה טוב אבל לא מספיק טוב.

שוש ארד: הנושא של עלייה וקליטה צריך להילמד גם מהרגש ומהבטן ואנחנו מאד רוצים להקים מרכז שיספר את סיפור העלייה הגדול של מדינת ישראל.

שוש ארד: כמו שהקימו מרכז לסיפור של השואה החלק השני והשלמת הסיפור של השואה הוא סיפורי עליה.

שוש ארד: אנחנו מאד רוצים להקים מרכז כזה ובדמיוני אני רואה איפה הוא יעמוד.

שוש ארד: שכל אחד במדינת ישראל יוכל ללחוץ על כפתור ולראות אתה סיפור שלו, ונוכל להביא אליו ילדים.

שוש ארד: יש לזה ערך חינוכי ממדרגה ראשונה.

שוש ארד: דבר נוסף שעשינו, אנחנו לא רק אומרים, הבאנו מספר אנשים שאנחנו משלמים את משכורתם, שיעסקו בנושא הזה.

שוש ארד: פרופסור משה שוקד אנטרופולוג שהגיע מאוניברסיטת תל-אביב שעסק ועוסק בנושא ועכשיו נכנס לעבודה מלאה אצלנו.

שוש ארד: חוקרת ישראלית חוזרת ד"ר אביבה זלצר המחקר שלה עוסק בהגירה של יהודים מרוסיה לארצות הברית והיא תעסוק אצלנו גם בהוראה וגם במחקר.

שוש ארד: אנחנו רוצים לעשות כנסים, במאי יהיה כנס שנשתף אתכם.

שוש ארד: אז שוב, ברוך בואכם, התכניות שלנו גדולות, המעשים בזכות החברים, אני רק מהדוברים, הם הכי מפתיע אותי הוא פרופסור סמיונוב שבדרך כלל מתוך האקדמיה לא מפרגנים למכללות והוא גם מפרגן וגם עושה, יחד עם עוד חברים מהאקדמיה, וזה עוזר לנו להרים את הנשוא לרמות גבוהות, כי חשוב לנו שהטיפול האקדמי יהיה ברמה גבוהה ובצידו יהיה היבט רגשי שכל האנשים שעוסקים בזה והיו עולים בעצמם יוכלו להתחבר אליו.

שוש ארד: לפני סיום, אני מקווה שנעשה סיור בגן הפסלים של העולים, בטח שמעתם מה העולים אמרו על זה שנתנו להם להציג כאן את הפסלים, זה אומר המון, זה גשר בין תרבותי מאד חזק.

שוש ארד: תודה באתם ואני מקווה שהקשרים בנינו ילכו ויתחזקו.

רונית דולב: אני מציעה שלפני שנצא לסיור משה יאמר כמה מילים על המחקר, הוא בא במיוחד להיות אתנו לפחות לחלק מהיום.

משה סמיונוב: לפני כשנה וחצי, כשפנו אלי לשבת בראש הוועדה אני ממש התלהבתי מהיוזמה הברוכה הזו.

משה סמיונוב: עד היום אף אוניברסיטה בישראל לא לקחה את נושא הגירה בצורה רצינית שיטתית ומסודרת.

משה סמיונוב: תמיד היו חוקרים שעסקו בהגירה, אחרי הכול עליה זו אחת ממרכזי ההוויה של החברה הישראלית ואף אוניברסיטה לא הרימה את הכפפה.

מיכאל נודלמן: אתם מדברים על מקרים של הגירה?

משה סמיונוב: אני אדבר בקצרה על ההבדל בין עלייה והגירה.

משה סמיונוב: עלייה זה מקרה ספציפי של הגירה, הגירה זה בקונטקסט הגלובלי, עלייה זה ספציפי לישראל.

מיכאל נודלמן: אתם רוצים לדעת מה משפיע יותר ומה סדר העדיפות לאדם במחקר?

משה סמיונוב: גם מה הסיבות ומה התוצאות של זה.

משה סמיונוב: הגירה או עליה זו תופעה שצריך לחקור אותה מראיה רב תחומית לא רק לסוציולוג או כלכלן או למדעי המדינה.

משה סמיונוב: זו ראייה רב תחומית ואת הגישה הזו אמצו פה.

משה סמיונוב: עד היום כל אחד שפניתי אליו לעסוק בתחום הרים את הכפפה בהתלהבות, כי יש פה עשייה חדשנית וזה היתרון של רופין, ההתלהבות האדירה שיש בצוות.

משה סמיונוב: אני רוצה לומר שאני רואה התעניינות אדירה מצד הקהילה האקדמית, כולל דוקטורנטים צעירים שכבר פונים ומתעניינים איך אפשר יהיה לתרום בתחום.

משה שריר: בסמינר המחקרי יש רשימת המתנה.

משה סמיונוב: אחרי הכול הקמנו מערכת מאד מעוגנת של מחקר.

משה סמיונוב: ששה מחקרים כבר פועלים, אנחנו חוזרים מכנס בפורטוגל, לדעתי יש לנו סיכוי להיות אחד משלוש העבודות שיקבלו תמיכה לחקור בראייה בין לאומית השוואתית בקליטת עובדים מיומנים בשוק העבודה בישראל בהשוואה לארצות הברית, קנדה וגרמניה.

משה סמיונוב: אני מקווה שנקבל את התמיכה עושה רושם לפחות שנבחרנו לשלב השני ואנחנו מחכים לשמוע על כך בימים הקרובים.

משה סמיונוב: אנחנו עובדים גם עם קרן גרמניה ישראל GIF לקיים כנס גדול ברופין וזה כבר בשלבים מאד מתקדמים.

משה סמיונוב: אני יודע שאנחנו מקבלים תמיכה גם מהצד הגרמני וגם מהצד הישראלי.

משה סמיונוב: פיתחנו את תכנית הלימודים וכל זה בשנה אחת ואנחנו מקיימים גם סדרה של מחקרים וגם סמינר מחקרי שמקיימים פעם בחודש בו מציגים את הממצאים ודנים בהם.

משה סמיונוב: יש עשייה ברוכה ואנחנו רק בכיוון של התקדמות ופיתוח.

מיכאל נודלמן: אתמול בישיבה היה יוסי זיסיץ , אני הייתי יכול לתת לך מספר טלפון שלו הוא יכול לתת ידע ומספרים על אלה שחזרו לאוקראינה ואיך הם מרגישים שם.

רונית דולב: פרופסור צ'לנוב?

מיכאל נודלמן: חבר שלו, חוץ מתפקידו הציבורי הוא מומחה בדמוגרפיה.

משה סמיונוב: הכוונה שאת כל הידע שמצטבר אנחנו מוציאים בצורה של דוחות ושנתונים בסמוך לסמינר השנתי.

מיכאל נודלמן: האם תיאמם בפגישה עם שר הקליטה את ענייני הכספים?

שוש ארד: זה הובטח לנו על ידי מירלה גל שהייתה המנכ"לית הקודמת.

שוש ארד: לוקח הרבה זמן לאישורים של זה המנכ"ל אמר שיעקוב אחרי זה והבטיח לסייע בעניין.

מיכאל נודלמן: מה עם המדען הראשי במשרד הקליטה.

רונית דולב: אנחנו מדברים עם משרד הקליטה על שלושה דברים, דבר ראשון נושא המחקר שאנחנו מקווים שיתקדם.

רונית דולב: הנושא השני שתראו בסיור, ואנחנו מתקדמים אתו אבל עדיין לא הצלחנו להתקדם עם משרד הקליטה זה הכשרה של עובדי שטח שאנחנו חושבים שהיא מאד חשובה.

רונית דולב: הנושא השלישי הוא הנושא של מרכז ידע שאנחנו רוצים להקים, התחלנו לשוחח על זה עם משרד הקליטה ובסיכום נדבר על זה בפירוט משום שזה נושא גדול וחשוב ויש לו חשיבות גדולה.

רונית דולב: אני רוצה להציג בינתיים את רני אידן מנכ"ל המכללה שהצטרף אלינו.

זאב אלקין: אני קודם כל מברך על היוזמה ואני חוזר על דבריו של פרופסור סמיונוב שכל הזמן הפליא אותי בתור אחד שצמח במערכת האקדמית, עד כמה לא ניתן להזיז את המערכת האקדמית הישראלית לטפל בנושא הזה של קליטה ועלייה וגם בהקשר ההשוואתי שלו, כפי שקראתם לו כאן, הגירה ושילוב חברתי.

שוש ארד: ואין תקציבים.

זאב אלקין: ואין תקציבים ולכן זה יהיה לא פשוט, צריך גם למשוך אנשים כי אנשים לא רוצים לבוא ויהיה לכם לא קל.

שוש ארד: הכוונה שכל סטודנט ברופין ולא משנה מה הוא לומד, ייקח קורס שקשור בהגירה וקליטה באחד מהשנים שהוא לומד.

זאב אלקין: האם אתם מתכוונים להתמקד בעיקר בהיבט הישראלי או יותר במחקרים השוואתיים.

זאב אלקין: שאלה שנייה, האם אתם הולכים על כל הפלח של סוגיות הגירה וקליטה או עליה וקליטה או שאתם רוצים להתמקד בנושאים מסוימים כמו למשל תעסוקה, נוער, השילוב התרבותי, השילוב החברתי יש הרבה בעיות והשאלה אם בחרתם תחומי מיקוד או שהולכים על כל הקופה.

זאב אלקין: שאלה שלישית, לאותה תכנית מסטר שאתם רוצים לפתוח, מה יהיה הרציונאל של חיפוש מועמדים ולאיזה מטרות.

משה סמיונוב: אני אענה קודם על השאלה השנייה, מן הסתם הצעות המחקר שהתגבשו בתקופה האחרונה הם בעלי אופי של התמקדות בחברה הישראלית באופן טבעי.

משה סמיונוב: רוב המחקרים יתמקדו בחברה הישראלית עם גורם השוואתי לחברות אחרות.

משה סמיונוב: עד היום רואים שתי בעיות מרכזיות בקליטה של עולים ומהגרים בחברה הישראלית והשוואה למה שמתרחש בעולם.

זאב אלקין: תתמקדו גם בעובדים זרים?

משה סמיונוב: גם קצת בעובדים זרים אבל המוקד שמעניין מן הסתם הפך להיות החברה הישראלית בעיקר בבעיות של קליטת עולים בהיבטים שונים.

משה סמיונוב: ההיבטים יכולים להיות רפואיים, חברתיים תעסוקתיים או כלכלית, ואז נעסוק ביזמות חברתית כלכלית, רואים את כל מגוון השאלות.

זאב אלקין: גם בהיבטים חינוכיים בקליטה של נוער?

משה סמיונוב: גם בהיבטים חינוכיים.

משה סמיונוב: אחד המחקרים היא שאלת הקליטה החינוכית במערכות החינוך.

משה סמיונוב: אתה רואה איך צפות שאלות מהותיות לאופייה של החברה הישראלית באמצעות החוקרים האלה.

משה סמיונוב: יש ששה מחקרים שרצים, המחקר הנוסף שהוא השוואתי במקורו הוא קליטה, ואנחנו מקווים שנקבל עליו מימון כי פנינו למקורות חיצוניים מחוץ למדינת ישראל כי לא הצלחנו לקבל את המימון עליו בארץ, הסיכויים מאד נמוכים אבל אולי ההיבט ההשוואתי יאפשר לנו לקבל מימון.

שוש ארד: אני רוצה להוסיף על המחקר, הודענו שכל המעורבות החברתית, שהיום אנחנו יכולים לתת עליה נקודות זכות אקדמית, ברופין כולם בנושא של הגירה וקליטה, ומשה מוביל קבוצות שעושות עבודה מדהימה בנושא הזה.

שוש ארד: בקשר למחקר, לנהל מחקר אפשר בשתי צורות, או שאתה נותן כסף ומייעד אותו ואומר אני רוצה לעשות כסף על העדה הזו ועל הנושא הזה ואתה מכוון אותו.

שוש ארד: בשלב הראשון עשינו מעין קול קורא, רצינו לחבר את האנשים, אני מנסה לכנס אותם כי אני חושבת שיהיה לנו טוב אם היו מסה של חוקרים שעובדים על הנושא.

שוש ארד: למשל יש חוקרת שעובדת בהיבטים ניהוליים של בתי חולים, ואני מציעה לה לעבור בבתי החולים ולראות איך זה משפיע על תפקוד בתי החולים.

זאב אלקין: את רואה את הנושא כנושא ציר?

שוש ארד: בהחלט כן.

שוש ארד: יש לנו גם בית ספר ים וזו נקודה אסטרטגית נוספת.

שוש ארד: אם יבוא גורם ויגיד שהוא רוצה לעסוק בזה נשמח לתעל אנשים לנושא הספציפי.

שוש ארד: דבר אחר הם החוקרים שיש להם רצונות ומגישים הצעות מחקר וזה פורש את זה.

שוש ארד: לגבי הנושא של תעסוקה, הוא כבר עולה, הוא נושא חשוב בקליטת העולים, יש בדרך כלל בניהול מחקר את שתי הדרכים האלה, האחד זה לתת כסף ולכוון לנושא כמו שמשרד הקליטה אמר שהוא מעוניין בנושאים מסוימים, והדרך השנייה היא לפתוח לאנשים ולסייע להם להתקדם בנושאים שהם ממילא עובדים עליהם.

משה שריר: המדען הראשי של משרד החינוך אמור לבוא החודש ולראות איך הוא יוצר שיתופי פעולה על הפלטפורמה הזו.

משה סמיונוב: מה שהנשיאה עשתה בצורה הברוכה ביותר היא נתנה מלגות מחקר לחוקרים.

משה סמיונוב: המחקרים האלה עלו מהקרקע למעלה, מתוך העניין והדחף האינטלקטואלי של החוקרים - - -

זאב אלקין: חוקרים מכל הארץ או רק מהמכללה?

שוש ארד: לעת עתה רק מהמכללה.

משה סמיונוב: חוקר מן החוץ יכול לחבור לחוקר מהגוף כדי לעבוד יחד.

משה סמיונוב: הפרויקטים שעלו הציגו את כל מגוון הנושאים החשובים בחברה הישראלית מבחינת קליטה כולל שאלות של בריאות חינוך תעסוקה ונוער.

משה סמיונוב: עלו שאלות מאד מעניינות ואני חושב שזה ייתן את הבסיס הראשוני למחקר.

משה סמיונוב: הכוונה היא לצאת החוצה מהמחקרים אבל זה מהמקורות הפנימיים של רופין.

יצחק זיו: כעולה חדש בכנסת החלטתי לאמץ את ועדת העלייה והקליטה.

יצחק זיו: הנקודה שהסתכלתי עליה במיוחד זו העדה האתיופית ששבתה את לבי, האם אתם משתפים ולו במעט את המשפחות של אותם סטודנטים לראות איך הבית מסתכל על הסטודנט שלומד, הרי בשבילם זה עולם אחר.

יצחק זיו: האם לא כדאי לשלב או לעשות סיור בביתם או להזמין חלק מהמשפחות?

שוש ארד: יש כאן פרויקטים חברתיים שמערבים את הקהילה האתיופית ונמצאים בקשרים עם המשפחות.

שוש ארד: חני מנהלת מכינה ויש לה הרבה ניסיון בקבלת אנשים לתוך ההשכלה הגבוהה.

חני קונפורטס: גם בכיתת המגשרים הזו יש לנו רכז מהעדה האתיופית, רכז שיושב במכינה עצמה שנמצאים אתו בקשר כל הזמן, גם לגבי המשפחות שלהם וגם לגבי מה שקורה אתם ברופין.

חני קונפורטס: ההורים שלהם נמצאים אתנו בקשר ומתקשרים אלינו, האחים שלהם מגיעים הנה, ומפה לפה הם הביאו חברים ואחים לרופין כדי להיות אתנו.

שוש ארד: לאורך כל הדרך יש גם חוקר שעוסק בפסיכולוגיה של ההגירה והוא בעיקר עובד עם אתיופים ואני מניחה שהוא עובד גם עם המשפחות שלהם.

שוש ארד: יש גם קורס על הפסיכולוגיה של ההגירה.

יצחק זיו: אם אפשר ליידע אותי מידי פעם, אני אשמח לבוא ולשמוע.

רונית דולב: מתוך העבודה שמעשית בסמינר היזמות החברתית, יחד עם עמותות של עולים מאתיופיה עמותת "טבקה" שנותנת סעד משפטי לבני העדה בחרה לעשות כאן ברופין את הכנס השנתי שלהם ב- 8 בנובמבר כשהוא מוקדש לשני נושאים, אלימות במשפחה האתיופית, דבר שמטריד מאד את מנהיגי העדה, והשני, בעקבות המלחמה, עולה הנושא של שילוב העולים האתיופים בצבא.

רונית דולב: גם העמותות, בזכות העבודה הנפלאה של ד"ר משה שריר מאד מעורבות ורואות כאן את הבית שלהם בפעילות שהיא מעבר לפעילות האקדמית.

יצחק זיו: בנושא האלימות מותר להכות על חטא.

יצחק זיו: אנחנו קצת אשמים במה שקורה משום שאם היינו מכינים אותם, אפילו במעט, למה שהם מגיעים אליו בארץ היינו אולי מונעים אחוז קטן מהתופעה.

מיכאל נודלמן: אחר כך אני רוצה לשמוע מה היחס מצד משרד הקליטה.

סוניה מיכאלי: אני מטעם משרד הקליטה, אולי אני מיותרת.

מיכאל נודלמן: בלי להיעלב.

סוניה מיכאלי: למה, אולי אנשים שנמצאים פחות זמן בארץ מגיע להם גם לומר מילה טובה ולא להגיד שקודם תגדלו ואחר כך נדבר עליכם.

סוניה מיכאלי: צריך לדבר אל בן אדם בזמן שהוא נמצא.

משה סמיונוב: מבחינת המחקר אנחנו מאד מודים למשרד הקליטה על התמיכה, והנשיאה אמרה את זה בתחילת דבריה.

משה סמיונוב: הבחנו מאז שהתחלנו בתכנון תכנית המסטר בהגירה שקיימת לקונה באקדמיה הישראלית ונושא ההגירה, מאחר והוא כל כך מרכזי בקליטה ובחברה הישראלית, לא נלמד תחום כזה עד היום, וחשבנו שנתקוף אותו מהכיוון של אנשי המקצוע, גם במגזר הציבורי גם בארגונים ללא רווח, יש פעילות אדירה של אנשים שמטפלים בעולים ושלא עברו הכשרה נוספת בנושא.

משה סמיונוב: יכול להיות שיש סוציולוג, כלכלן, מתכנן ערים, עובד סוציאלי או פסיכולוג שמטפלים בתופעות נקודתיות ואין להם ראיה כוללת של המורכבות של התופעה.

משה סמיונוב: התכנית נועדה להכשיר אנשים שכבר עובדים או מתעתדים לעבוד עם עולים, שיהיה להם את מגוון הכלים להתמודד עם התופעה לכל ההיבטים השונים שלה.

סוניה מיכאלי: אני רוצה להוסיף משהו חיובי לגבי משרד הקליטה.

סוניה מיכאלי: אני לא זוכרת את התאריך בו שרת הקליטה פנתה אלי כדי שאבדוק את הנושא, אחרי שהייתה פנייה ממכללת רופין, וזה נכון, כמעט שנתיים אני מלווה את התכנית.

סוניה מיכאלי: כשהתחלתי לבדוק מה חושבים לעשות, אני ברשימת החברים במועצה הציבורית והתלהבתי מאד מהרעיונות.

סוניה מיכאלי: אחת מנקודות ההתייחסות היו על סמך הבניה והקמת המכון למחקר שיהיה בסיס למודל הקמת המקצוע.

סוניה מיכאלי: אני דואגת איך להגיד את זה נכון ושזה ייקלט, אבל אני לא חושבת שזה נכון במאה אחוז נקלט.

סוניה מיכאלי: בהמשך למה שאמר משה סמיונוב, נושא הקליטה בעיני לא צריך להיות תת נושא בפסיכולוגיה או בעבודה סוציאלית, זה צריך להיות מקצוע בפני עצמו.

סוניה מיכאלי: במשרד הקליטה מתייחסים להקמת המכון למחקר בנושא ההגירה כבסיס לבניה של מקצוע קליטת העלייה.

סוניה מיכאלי: יש תקווה גדולה והסכמה.

סוניה מיכאלי: גם בקשר לעובדים של הג'וינט שעובדים בנושא של פיתוח תכנית המגשרים היו לנו פגישות וראינו שהתכנית יכולה להיות נקודה נוספת לבסיס בניית המקצוע.

סוניה מיכאלי: אני מקווה שבצעד הבא כשנשב כאן כבר נדבר על זה שהמכון למחקר הוא בסיס להעצמת המקצוע קליטת העלייה ואז משרד הקליטה הופך להיות משרד מקצועי, ויש כאן מכלול של כל ההיבטים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים והאנתרופולוגים עם התייחסות למשרד הקליטה ועובדיו.

סוניה מיכאלי: זה יהיה הפידבק גם בהתייחסות לעולים חדשים.

סוניה מיכאלי: כשמדברים על משרד החינוך יש שם אנשי מקצוע, כשמדברים על משרד הרווחה יש את העובדים הסוציאליים, כשמדברים על משרד הקליטה זה לא מקצוע, לא מקצועי זה נחמד זה חשוב אבל היחס בעיני צריך להיות יותר מקצועי ורציני.

מיכאל נודלמן: הקלת עלי.

זאב אלקין: אם תרצו לפתוח תכנית מסטר שתהיה מעשית ותכשיר אנשים שאחר כך אולי משרד הקליטה או הג'וינט או גופים אחרים יעדיפו להעסיק אותם מן הסתם תצטרכו הוראה של קורסים וחוקרים שמתמקדים באותם קהלי עולים שכרגע רלוונטיים למדינת ישראל וזה בעיקר מחבר עמים ואתיופיה.

זאב אלקין: השאלה איך תוכלו להרים תכנית לימודים כזו שמן הסתם תצטרכו להביא הרבה מרצים מבחוץ, כי יש מעט מאד אנשים בארץ היום המתמחים בזה ובכנסים שעוסקים בנושא, יצא לי לבקר לא מעט הם ובדרך כלל החוקרים שמופיעים שם הם לא מרופין

משה שריר: ישנו חוקר מרופין גם בנושא האתיופי.

זאב אלקין: כמעט בכל תחום יש בן אדם אחד בארץ.

שוש ארד: בלי בושה פנינו לחוקרים מומחים, שרובם אינני יודעת מאיפה באו, אבל בתוך התכנית תוכל לראות מרצים מבחוץ.

שוש ארד: השאיפה היא לבנות מסה בתוך רופין, אבל להיעזר באנשים מבחוץ, זה ברור לנו.

שוש ארד: הגשנו את התכנית למועצה להשכלה גבוהה.

זאב אלקין: אפשר לקבל אותה?

שוש ארד: בוודאי.

משה סמיונוב: התכנית מצוינת.

משה סמיונוב: מה שמעניין הוא שכל האנשים שחברים בוועדה האקדמית, ממוסדות אחרים בישראל, כולם "התנדבו" ללמד בתכנית.

משה סמיונוב: חשיבות התכנית כל כך ברורה לכל אותם חוקרים שהם עצמם מחויבים ללמד בתכנית כולל אותי, כולל פרופסור הברפלד, רייכמן ועוד.

משה סמיונוב: בחרנו את טובי האנשים בארץ שיהיו בוועדה האקדמית והם כבר מחויבים ללמד בתכנית הזו, כמובן שבמהלך השנים אני משוכנע שמתוך העניין שצומח בקרב המדענים הצעירים שמעוניינים לבוא ומעדיפים ללמד ברופין בגלל תחום העניין - - -

סוניה מיכאלי: גם מרצים שהם עולים חדשים?

משה סמיונוב: כן.

משה סמיונוב: למשל פרופסור הרניק מבר אילן.

סוניה מיכאלי: אני מדברת על צעירים שלמדו בארץ ויכולים גם ללמד בארץ.

משה סמיונוב: לפני מספר ימים ירדתי ממשרדי בתל-אביב לכיוון המכונית, וניגשו אלי שתי דוקטורנטיות מתקדמות ממדעי המדינה ושאלו על רופין והאם אפשר לשלוח קורות חיים.

משה סמיונוב: השמועה עושה לה כנפיים, יש שם טוב לרופין, שתיהן אגב עולות מברית המועצות.

סוניה מיכאלי: אני מקבלת המון פניות כאלה, גם בנושאי מחקר וגם ללימוד.

שוש ארד: אל תבנו על זה שכולם יקבלו עבודה קבועה מטעמי תקציב.

שוש ארד: אני אשמח אם ישיגו לנו תקציבים ונקבל את כולם.

רוברט אילטוב: רציתי לשאול אם אתם מתכוונים לעסוק במנהיגות של עולים.

שוש ארד: יש לי רעיון, תשיגו לנו כסף ונעסוק גם בזה.

שוש ארד: ...

שוש ארד: מפגש עם הסטודנטים בתכנית לתואר ראשון לבני העדה האתיופית

מיכאל נודלמן: בישיבות הוועדה בכנסת לא יצא לנו להיפגש עם צעירים ואנחנו רוצים לשאול כמה שאלות אליכם.

מיכאל נודלמן: איך אתם מרגישים פה?

מיכאל נודלמן: מה אתם לומדים?

יצחק זיו: מה המסר שאתם מעבירים הביתה?

אגינו סלומון: עליתי בשנת 93 לארץ, שירתי בצה"ל ואחרי השירות חיפשתי עבודה.

אגינו סלומון: אני חייב לציין שעליתי ארצה לבד והייתי חייל בודד.

אגינו סלומון: עבדתי בעבודות מזדמנות והיה לי קשה לשלב את זה יחד עם לימודים, לא הייתה לי תמיכה.

מיכאל נודלמן: אין תמיכה מהצבא?

אגינו סלומון: יש אבל זה לא מספיק, גם אם מממנים לך את הלימודים צריך דמי מחיה.

אגינו סלומון: שמעתי על התכנית ברופין שזו תכנית של ארבע שנים שצריך ללמוד בה שנה גישור שמכוון לעזרה לעדה, וצריך ללמוד גם מכינה ובשנה הבאה מתחילים תואר ראשון במנהל עסקים.

אגינו סלומון: כששמעתי על התכנית הרגשתי שזו הגשמת חלום כי לא הייתה לי את התמיכה ולמרות שתמיד רציתי ללמוד לא הייתה לי האפשרות וכך הגעתי לתכנית וכמוני עוד עשרות שהגיעו.

אגינו סלומון: בינתיים זו תכנית מאד מעניינת ואנחנו מקבלים את כל התמיכה שצריך מסביב, דרך דניאל הרכז שלנו ועמותת פידל שתומכת בנו לאורך כל הדרך.

אגינו סלומון: הייתי רוצה לשאול אתכם, בתור נציגים שלנו, חברי ועדת הקליטה בכנסת, כמה שאלות שמאד מעסיקות אותי וזו הסיבה שרציתי גם לעבור את הגישור.

אגינו סלומון: יש המון בעיות בקליטה, אתם בטח יודעים יותר טוב ממני כי אתם מקבלים את כל הדיווחים, יש את בעיית הקליטה מבחינת המנטאליות והשפה, אנחנו באנו ממנטאליות אחרת ממסורת יותר הדוקה, שהינו בכפרים מהסיבה שלא רצינו להתבולל מבחינה דתית אבל זה קצת פגע בנו כי לא השכלנו.

אגינו סלומון: הייתי רוצה לשאול מה אתם עושים בשביל לשפר את ההשכלה של העדה כולה.

אגינו סלומון: אני לא מדבר רק על הדור הצעיר אלא גם על הדור המבוגר יותר.

אגינו סלומון: מה אתם עושים למען שיפור ההשכלה כדי שיקלטו בחברה וכדי שיבינו את המנטאליות פה כי זו הבעיה הנפוצה שיוצרת את הבעיות בבית כשהנוער והדור המבוגר יותר לא מבינים אחד את השני, יש נתק בניהם.

אגינו סלומון: מה אתם עושים למען שיפור המצב בעדה.

אגינו סלומון: מיכאל נודלמן: אני גם עולה חדש, רק 15 שנה בארץ ואני מאמין שכל אחד צריך לעשות מאמצים כדי להיקלט במדינה הזו.

אגינו סלומון: אני חושב שהעדה שלכם מקבלת מספיק, אתם מקבלים מה שאף אחד לא מקבל אם זה בדירות או בדברים אחרים.

אגינו סלומון: אני מבין שקשה, אתה חושב שהיה לי קל בקליטה?

אגינו סלומון: לא היה לי קל אבל כל אחד צריך לעבור את זה.

אגינו סלומון: אתם יכולים ללמוד בבתי הספר איפה שהישראלים לומדים.

אגינו סלומון: אנחנו יודעים שקשה, גם לעולים שבאים מברית המועצות קשה, נמצא אתנו חבר כנסת אלקין, יו"ר תת ועדה לקליטת תלמידים עולים בבתי ספר, לכולם קשה.

אגינו סלומון: אני חושב שרק צריכה להיות מטרה.

אגינו סלומון: אני שמח לראות כאן הרבה צעירים שרוצים ללמוד ולקבל מקצוע, זה טוב.

אגינו סלומון: אם יש צעירים שיושבים בקהילה וחושבים שייפול עליהם משמים, ואנחנו צריכים לעשות משהו למענם.

אגינו סלומון: ..

אגינו סלומון: אנחנו עושים מה שצריך לעשות, הצד שלהם צריך לעבוד יותר קשה.

אגינו סלומון: אני יודע שזה קשה לעשות עליה ולעבור ממסורת אחת לשנייה, אבל הכול תלוי בכם.

אגינו סלומון: מי שרוצה ויש לו כוח להגיע למטרה, יצליח.

אגינו סלומון: מי שמחכה שייקחו אותו בידיים אולי הוא יגיע למטרה ואולי ייפול בדרך.

אגינו סלומון: אתם צריכים להיות חזקים המדינה נותנת הכול כדי שהקהילה שלכם תתקדם.

אגינו סלומון: יש בעיות, באים הנציגים ולא אומרים את הבעיות הם מדברים על הבעיות של הקייסים.

אגינו סלומון: כמות העדה היא כ-100,000 איש, בארץ יש 57 רבנים וקייסים, לפי תקנון הקיים בישראל שעל כל 15,000 צריך להיות רב אחד.

אגינו סלומון: אז כמה צריכים להיות בעדה, משהו כמו 6,7, ויש 57 קייסים.

אגינו סלומון: באים המנהיגים ומבקשים עוד 12 קייסים.

אגינו סלומון: אתם לומדים ותקבלו תעודה.

אגינו סלומון: אני אומר שאם רוצים לעשות קליטה אנחנו צריכים לפנות למה שיש בארץ.

אגינו סלומון: בארץ יש עובדים סוציאליים, יש רווחה, ויש דברים שחלק מהם זה הקייסים.

אגינו סלומון: אני חושב שכולם צריכים להבין שהם באו לארץ וצריכים לחיות לפי חוקים ומסורת שישנה פה.

אגינו סלומון: אתם צעירים ואני מקווה שתעשו משהו.

אברהם מיכאלי: אין ספק שלכל דבר יש את חבלי הלידה שלו.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא אומרים שממחר יהיו עוד 12 קייסים משום שזה תהליך.

אברהם מיכאלי: אין ספק שזה עניין של זמן, תהליך, כמו שאתם תבינו גם העדה עצמה תבין.

אברהם מיכאלי: אנחנו נעשה את כל מה שאנחנו יכולים כדי לעזור לכם ולהם להעביר את כל המידע הזה.

אברהם מיכאלי: המלחמות הפנימיות ייפסקו גם בתוך העדה ואנחנו ניתן יד כדי שזה יעבור כמה שיותר בקלות.

שוש ארד: אני רוצה להגיד משהו לסטודנטים, קודם כל זה כיף גדול לראות אתכם כאן ואני מקווה שאתם נקלטים בתוך הקהילה שנקראת רופין, אני מקווה שהשתתפתם גם בהפנינג פתיחת השנה.

שוש ארד: אנחנו רואים בכם את המנהיגים העתידיים של כל העדה האתיופית.

שוש ארד: גם תקבלו תואר אקדמי שיסייע לכם אבל אנחנו רואים בכם את דור העתיד שמוביל אחר כך את כל המערכת הזו.

שוש ארד: אנחנו כאן עם אוזניים לשמוע את הצרכים שלכם אבל גם תסתכלו על עצמכם כאל מנהיגים עתידיים כי זה יעזור לכולנו.

רוברט אילטוב: למרות שאנחנו יושבים למעלה ומקבלים את הפידבקים ואת כל המידע, תמיד חסר לנו מידע ולכן אם יש לכם בקשות או מטרות שניתן לקדם אותם בקשר להורים שלכם שלא יכולים להסתדר, אתם יכולים להעלות אותם אלינו, אנחנו נדון בהם ומה שיהיה ניתן לקדם אנחנו נקדם אותו.

שוש ארד: אתם יכולים לעשות את זה דרך משה שריר.

מיה תבונה: שמי מיה תבונה, השתחררתי מצה"ל לפני חצי שנה.

משה שריר: השתחררה כקצינה.

מיה תבונה: אני רוצה להגיד שני דברים שבוערים בי, במיוחד כששני חבריי מוצאים עצמם בקבר.

מיה תבונה: אפשר להגיד שבעיות הקהילה הם לא שחסר כסף או חסרות תרומות, הבעיה שהכסף נשאר במשכורות של האנשים.

אברהם מיכאלי: אתם צריכים לשנות את זה, ללכת לאותם עמותות ולהחליף את האנשים.

מיה תבונה: אני לא מפנה אצבע מאשימה אני רק מציינת עובדה שזה קיים.

מיה תבונה: אני אישית הלכתי לעבוד אחרי הצבא במרכז קליטה שנמצא במצב מאד קשה שאפילו קשה לתאר.

מיה תבונה: אני לא חושבת שאפשר להשוות בין עולים חדשים מאתיופיה ומשאר הארצות, בין עולים חדשים שמגיעים מברית המועצות והם פרופסורים ורופאים ושאר מלומדים, לקהילה שלנו, שכל 2000 שנות גלותה התמודדה עם בעיית ההתבוללות כדי להישאר יהודים.

מיה תבונה: נכון שיש עניין שכל הזמן רוצים לשנות את הקהילה לתרבות הקיימת, או הכובשת, ואני לא חושבת שזה נכון, זה רק יגרום לאיבוד הנוער ואחד הבעיות של הנוער היום היא שפשוט לא מוצאים גזע להיתפס בו.

מיה תבונה: אחד הדברים שבוערים בי בהקשר הזה זה העניין של החיילים והצעירים שמוצאים את האובדן ולא את החיים ולא את ההצלחה.

מיה תבונה: אם בקהילה שלנו ישנה בעיה מסוימת, אז תסלחו לי, אבל כל מי שיושב בכנסת ובחר לעצמו לנכון להיות שם, זה התפקיד שלו לנסות ולשנות מה שהוא יכול.

מיה תבונה: מי שלא רוצה לשנות זה חבל מאד.

מיה תבונה: התכנית הזו היא תכנית של מכללת רופין ושל עמותה, היא לא של הממשלה וזה כמו הרבה תכניות אחרות.

מיה תבונה: זו תכנית נפלאה אבל חסרות הרבה תכניות כאלה ממשלתיות וכשיש אותם זה מתפספס במשכורות של העובדים במשרדי הקליטה.

מיה תבונה: אני יכולה להגיד את זה אחרי שראיתי את זה במו עיני.

אברהם מיכאלי: אנחנו לא מתואמים אחד עם השני לגבי מה שאנחנו אומרים.

אברהם מיכאלי: אני רוצה לומר לכם שהקליטה של יהודי אתיופיה עדיין לא ברמה גבוהה ואני אומר את זה במלוא האחריות.

אברהם מיכאלי: אני חי באור יהודה עם הקהילה שלכם ואני יודע שהרבה מאד דברים בקהילה שם, שהיא לא קהילה ותיקה, הם עברו הרבה מאד חבלי קליטה שעולי אתיופיה חווים את זה בכל הארץ.

אברהם מיכאלי: אני יודע על בעיות החינוך ואת הבעיות של ההורים המבוגרים והבעיות של הנוער.

אברהם מיכאלי: אני יודע גם על הבעיה של הקייסים כי אין להם מנהיג.

אברהם מיכאלי: אני יודע שבאתם ממסורת, המסורת שלכם שמרה עליכם באתיופיה ובארץ זה מתחיל להתפרק.

אברהם מיכאלי: בגלל זה אנחנו פתאום רואים את ההעברה מצד אחד להיקלט בארץ, ואין בארץ פתרונות כאלה להיקלטות.

אברהם מיכאלי: כל מי שנקלט בארץ, אף אחד לא רשם לא מרשם איך לעשות את זה.

אברהם מיכאלי: כל אחד זה לפי הרקע שלו, ואיך הוא הצליח להתמודד עם זה בארץ.

אברהם מיכאלי: חבריי מוועדת הקליטה שומעים הרבה פעמים נושאים שמעלים על יהודי אתיופיה ותדעו לכם שאתם קודמים אפילו לעולים מברית המועצות.

אברהם מיכאלי: כשאנחנו דנים בנושאים מסוימים, אתם תמיד קודמים.

אברהם מיכאלי: יש לנו ועדת משנה שחבר הכנסת אלקין עומד בראשה, שם דנו בנוער עולה ודנו בבעיות של ילדי אתיופיה אפילו מעבר לבעיות של ילדים שעלו ממדינות שונות.

אברהם מיכאלי: אין פתרונות פלא ויש הרבה בעיות.

אברהם מיכאלי: מצד שני, אני חושב שאתם כצעירים צריכים להיות יותר מעורבים.

אברהם מיכאלי: אני רואה את האכפתיות שלכם, אתם מתגייסים ליחידות הכי קרביות בצה"ל, לפני חודש קברנו בחור מאור יהודה שנהרג במלחמת לבנון השנייה.

אברהם מיכאלי: אני מכיר את האכפתיות שלכם אבל לפעמים אני מרגיש שהאכפתיות שלכם לא מנוצלת לטובה.

אברהם מיכאלי: אם מצאתם מסגרת ברופין, אם זה דרך עמותות או דרך ממשלה זה נושא שצריך לפתור אותו אבל קודם כל כשיש מסגרת צריך לטפח אותה ולעודד אתכם שתהיו אתם האנשים שקובעים בשטח.

אברהם מיכאלי: אני יודע מה הבעייתיות עם דור ההורים, הם משועממים, רוצים לעשות משהו ואף אחד לא דואג להם ומכוון אותם.

אברהם מיכאלי: יש להם בעיות תעסוקה בעיות של משבר מנהיגות, אתם כילדים שגדלתם בארץ מרגישים חזקים ההורים שלכם מרגישים שהם לא באתיופיה ולא בישראל, הם באוויר.

אברהם מיכאלי: צריך לעודד גם את ההורים האלה באמצעותכם, כדי שתגיעו למצב של לחזק את ההורים האלה ושהם גם יקלטו.

אברהם מיכאלי: גם אני עולה, וכשהגענו לארץ ההורים שלנו גם עברו את אותו משבר ונכון שכל אחד שונה, אין מה להשוות בין מה שעובר על יהודי אתיופיה לעולים אחרים, יש בעיות ייחודיות וצריך לטפל בהם ואת זה אני מצפה שנעשה יחד אתכם.

אברהם מיכאלי: לכל מנהיג שאני פוגש מיהודי אתיופיה, אני אומר לא לדבר באוויר אלא בואו נדבר על תכניות שמתאימות לכם, לעדה שלכם, ואת זה אנחנו כחברי כנסת, מנסים כמה שאנחנו יכולים.

אברהם מיכאלי: אל תחשבו שבכנסת עושים קסמים, לא כל דבר פותרים אבל אנחנו מנסים להתמודד עם זה כמה שאפשר.

אברהם מיכאלי: הציע חבר הכנסת אילטוב, תהיו אתם בקשר, תהיו אתם הכתובת, דרך המכללה או דרך כל מקום, אנחנו מוכנים לפגוש אתכם ולשבת אתכם מתי שתרצו.

רוברט אילטוב: לפני שאשאל שאלה אני אספר שהגעתי ארצה לפני 16 שנה מברית המועצות לשעבר, בלי השכלה עם אישה וילד.

רוברט אילטוב: הציעו לי לעבוד אבל בחרתי ללכת ללמוד.

רוברט אילטוב: אני חושב שזו הייתה בין ההחלטות הכי חשובות בחיים שלי שעשיתי.

רוברט אילטוב: מה שאתם עושים כאן היום זה אולי הדבר הכי חשוב גם לעצמכם וגם לקידום העדה כולה, בלי השכלה זה לא יתקדם.

רוברט אילטוב: דבר ראשון אני אומר לנשיאה ולכל אנשי הצוות שזו אולי התמיכה הכי גדולה והדבר הכי חשוב שניתן היום לעשות כדי לקדם את העדה אתיופית, אבל חלק גדול מאד אחר כך יהיה תלוי בכם, כמה תשקיעו בתהליך הזה ומה תעשו אחרי זה.

רוברט אילטוב: כמו שזה נכון לגבי עולים מכל מיני קבוצות בסופו של דבר הרבה אנשים שמגיעים מקרב אותה עלייה ומבינים את כל הבעיות והמנטאליות יכולים להעלות את הנושאים ולטפל בהם בצורה מאד אינטנסיבית.

רוברט אילטוב: לכן השאלה שלי אליכם, במה אתם מתכוונים לעסוק אחרי שתסיימו את התכנית הזו.

דנקו: בתהליך הזה שאנחנו נמצאים בו, הדבר הראשון שהכי חשוב לי הוא קודם כל להיות גשר בין החברה הישראלית הקיימת הותיקה לבין העדה שלנו, זו השאיפה הראשונה.

דנקו: כמובן שיש את החלום האישי שלי להתקדם באופן עצמאי הלאה, מעבר לעובדה שאני רוצה להיות שותף ותומך בעדה עצמה.

דנקו: בגדול השאיפה שלי היא להיות כמו כל אחד שמסיים פה תואר ראשון במנהל עסקים, לעשות אולי תואר שני להתקדם ולהגיע למקומות שכל צבר מגיע אליהם, למקומות הגבוהים ביותר כמו מנהלים או מנכ"לים, להיות שם בסופו של דבר.

דנקו: אני מאמין שזו גם השאיפה של חברי לכיתה.

רוברט אילטוב: תרצה לעבוד במנהל העסקים או במגזר הציבורי?

דנקו: אני אשמח לעבוד או במגזר הציבורי או בעסקי, השאלה מה ימשוך אותי, עוד מוקדם להגיד.

משה שריר: לפני שבועיים פנו אלי שני חבר'ה ואמרו שלא ייתכן שהם ישבו כאן שנה שלימה ייהנו מכל טוב ולא יתרמו לקהילה.

משה שריר: אז מיום שני הקרוב, במסגרת ההכשרה שלהם, הצוות הזה מתפזר בששה מרכזים בחדרה ובפרדס חנה שעובדים עם ילדים אתיופים.

משה שריר: אחת לשבוע, במסגרת הכשרה עם מעקב ועם משוב, הם הולכים לקחת אחריות ולשמש דמויות לחיקוי.

משה שריר: החל משבוע הבא הם מתייצבים בשטח לעבודה עם מרכזי למידה של ילדים.

משה שריר: דניאל הוא מרכז הקבוצה שהשנה מסיים תואר מנהל עסקים ברופין, קיבל את אות המתנדב מעיריית נתניה על עבודה חברתית שעשה בקהילה.

דניאל מרנס: קודם כל כסטודנט שלומד ברופין, מכיר את רופין, פעיל שחי את השטח מפעיל תכנית של בני נוער ומכיר את המצוקות של הנוער, הייתי רוצה לשאול האם אתם באמת עומדים על המשמר בקטע של שילוב סטודנטים שמסיימים ללמוד, בתעסוקה, והאם אתם עושים את המרב כדי שתהיה השתלבות כזו.

דניאל מרנס: אני מכיר סטודנטים מצוינים להנדסה שנאלצים לעזוב את הארץ בשביל עבודה.

שוש ארד: לא בוגרי רופין.

שוש ארד: ברופין לקחנו מישהי מיוחדת שעוסקת בהשמת בוגרים.

שוש ארד: כל תלמידי ההנדסה שסיימו בשנה שעברה עובדים כולם.

דניאל מרנס: האם כחברי כנסת שמתעסקים בקליטה האם אתם עושים את המרב כדי שהסטודנטים שמסיימים ללמוד יועסקו במקצועות שבהם הם למדו.

רוברט אילטוב: זו שאלה שפחות מתאימה לוועדת עלייה וקליטה זו שאלה שמתאימה יותר לוועדת חינוך.

רוברט אילטוב: אני יכול לשתף אתכם שאתמול הייתה לנו פגישה נרחבת עם שר האוצר על הנושאים השונים של התקציב וחוק ההסדרים הקרוב.

רוברט אילטוב: נפגשנו אתו, קבוצה של כל הסיעה שלנו ואחד הנושאים החשובים שנדון שם בהרחבה היה בדיוק השאלה הזו איך אנחנו בונים מערכת במדינה שיכולה לשדרג גם את ההשכלה הגבוהה שיש וגם לדאוג לשילוב האנשים, כי הנושא שמטריד היום את כל מנהיגי המשק שלנו זה בריחת מוחות.

רוברט אילטוב: אנשים שמסיימים ללמוד ולא מוצאים עצמם בשוק המקומי יוצאים החוצה.

רוברט אילטוב: זו אחת המטרות ששר האוצר מציב לעצמו, לשמור דווקא את האוכלוסייה המשכילה כאן במדינה.

אברהם מיכאלי: הוא מאיר את הבעיה בזווית אחרת ואנחנו צריכים לקחת את זה לתשומת ליבנו.

אברהם מיכאלי: אני יודע מה הבעיה עם בוגרי אוניברסיטאות, אני עורך דין במקצוע שלי ואני יודע על כמה פעמים שהגיעו למשרדים שונים חברה שסיימו משפטים אבל המדינה שלנו, מה לעשות , לא נוהגים כפי שמדינה יהודית צריכה לנהוג לגבי כל מיני אנשים, ואני אומר את זה במלוא האחריות.

אברהם מיכאלי: אנחנו כחברה ישראלית לא מבינים שעולי אתיופיה הם אחים שלנו, לצערנו אנחנו עדיין חברה גזענית שבוחרים לפי צבע.

אברהם מיכאלי: נושא בריחת המוחות זה נכון לגבי כלל האקדמאים בארץ אבל לגבי האתיופים אני חושב שצריך לקחת לתשומת ליבנו שיש בעיה ואסור לטמון את הראש באדמה , ואת העולים מאתיופיה לא קולטים אחרי הלימודים ואני מכיר כמה מקרים כאלה וצריך לטפל בזה.

שוש ארד: אנחנו ברופין מטפלים בנושא של התעסוקה בכלל ואנחנו חושבים שתפקידנו כמכללה לסייע לבוגרים למצוא תעסוקה.

שוש ארד: אנחנו מעסיקים בעצמנו, מה"אין כספים" שלנו, אישה שזה תפקידה, השמת אנשים בתעסוקה.

שוש ארד: אני מבקשת ממך, דניאל, לגרום שתהיה פגישה בינך כנציג, אתי ועם האחראית להשמת עובדים.

שוש ארד: תפנה למשרד שלי ותתאמו את זה, אולי זה מוקדם מידי בשבילכם אבל יכול להיות שצריך לדאוג לזה ברמה יותר גדולה.

שוש ארד: אני אשמח אם נוכל לטפל בנקודה הזו לגבי הבוגרים שלנו.

אברהם מיכאלי: אנחנו כחברה ישראלית צריכים להתמודד עם זה.

רויטל פולג: אם תוכלו לעזור לנו שלפחות בשנה הבאה נוכל להמשיך את התכנית לגבי הסטודנטים שמקבלים מלגות מהוט"ט כי למעשה מה שקורה היום, ואנחנו עושים את זה בשמחה רבה, שסטודנטים של רופין הם לא סטודנטים של מדינת ישראל הם סטודנטים של רופין ומאד חשוב לנו שזה לא יהיה חד פעמי כדי שנוכל להמשיך את התכנית הזו לאורך שנים, ובשביל זה אנחנו חייבים לקבל תקצוב.

מיכאל נודלמן: אני מבקש שתשלחו לנו את התכנית הזו עם הבקשה ואנחנו נשתדל לטפל בזה.

שוש ארד: השבוע היה פה יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה, אחד מחמישה נושאים שסיכמתי איתו היה הנושא הזה, אנחנו נמשיך ונדון אתו על זה אבל אם תוכלו לעזור לנו זו תהיה עזרה מאד גדולה.

שוש ארד: יו"ר הוועדה חבר הכנסת נודלמן כבר פנה ליו"ר המועצה להשכלה גבוהה בנושא הזה וזה כבר נמצא בדיונים.

מיכאל נודלמן: זה לא פשוט אבל צריך להילחם ולהיות חזקים.

רונית דולב: אני רוצה להוסיף למען הסדר הטוב, בעקבות הדברים שאמרה מיה, כדאי שתכירו תודה גם לאגודה לקידום החינוך וגם במשרד החינוך ומשרד הקליטה שמממנים את כל מה שנמצא כאן.

רונית דולב: היה לי חושב להגיד את הדברים.

מיכאל נודלמן: שיהיה בהצלחה.

מיכאל נודלמן: ביקור בתכנית ההכשרה של רכזי "בבית ביחד" של הסוכנות היהודית.

משה שריר: סוניה דברה על הנושא של בניית הפרופסיה, אנחנו כבר בעיצומה של ההשתלמות הזו, היום הם עוסקים בהיבטים תיאורטיים וחברתיים פסיכולוגיים של קליטת העלייה, ציפי פינקוס, שהיא מנהלת האגף והאחראית על התכנית תוכל להאיר על ההשתלמות הזו.

משה שריר: כאן זה כבר על תקן נעשה ונשמע ולא נדבר על ונראה.

ציפי פינקוס: קודם כל אני שמחה שאנחנו נפגשים, אתם רואים פה סיירת של הסוכנות היהודית במסגרת התכנית "בבית ביחד" של הסוכנות היהודית, שעוסקת בעידוד עלייה וקליטה ראשונית של העולים שמגיעים לארץ.

ציפי פינקוס: הרעיון שלנו בנוי על זה שבצד הקליטה הממסדית של משרד הקליטה הרשויות המקומיות והסוכנות היהודית, הקמנו רשת של מתנדבים ממשפחות ישראליות ותיקות שאנחנו מחברים אותם לעולים, כשהרעיון הוא משפחה מלווה משפחה.

ציפי פינקוס: מבחינתנו, משפחה זה כל הרכב משפחתי, אנחנו מדברים על עולים מכל העולם, אנחנו מדברים על ילדי נעלה אנחנו מדברים על סטודנטים עולים בודדים, על חיילים בודדים, התחלנו לחבר את העולים לפני שמגיעים לארץ, בטיסות המרוכזות שהגיעו אתם 230 משפחות הם חוברו למשפחות ישראליות עוד לפני שהגיעו לארץ.

ציפי פינקוס: התכנית בנויה על כך, שהחברה הישראלית עובדת ברשתות חברתיות, עולה שלא משולב בתוך הרשת החברתית לא משדר באותם ערוצים ולא נקלט באותם ערוצים.

ציפי פינקוס: לכן אנחנו בתוך "בבית ביחד" מבינים שכל משפחה ותיקה שתיקח על עצמה ליווי של משפחה עולה אחת תעשה אצלה את השינוי הגדול.

ציפי פינקוס: אחרי שלוש שנים של קיום התכנית הגענו כבר ל- 20,000 משפחות של "בבית ביחד" עולים וותיקים כשאני מניחה, וזה מה שאנחנו מנסים לעשות יחד עם מכללת רופין, לשדרג את כל התשומות שלנו זאת אומרת להגיע לתפוקות אחרות.

ציפי פינקוס: הקבוצה הזו היא קבוצה של אקדמאים שבאים מתחומים שונים, יחד עם מכללת רופין אנחנו בונים את השפה המשותפת של עוסקים בנושא של עלייה וקליטה.

ציפי פינקוס: אנחנו מקבלים פה גם ידע תיאורטי ברמה אקדמית מאד גבוהה, הרבה כלים הרבה מיומנויות, אנחנו גם לומדים גם מתרגלים וגם מיישמים בשטח.

ציפי פינקוס: מעבר לקבוצה הזו, בשיתוף הפעולה של הסוכנות היהודית עם מכללת רופין אנחנו מתכננים היום מחקרים משותפים לנו ולמכללת רופין.

ציפי פינקוס: אנחנו שותפים בפיתוח הזה של השנתון שיעסוק בנושא של עלייה וקליטה, והרווחים שגם הסטודנטים של רופין מתנדבים ב"בבית ביחד" זאת אומרת שיש לנו היום גם סטודנטים שמגויסים בתוך הלמידה שלהם לעשות את הסטאז' אצלנו בתכנית.

ציפי פינקוס: אנחנו יכולים לספר הרבה מאד סיפורי קליטה יוצאים מהכלל.

אברהם מיכאלי: מאיפה מגיעים החברים היקרים שפה, מבחינת המסגרת?

ציפי פינקוס: מהסוכנות היהודית, המחלקה לעלייה וקליטה אגף לקליטה בקהילה, ואלו רכזי "בבית ביחד".

ציפי פינקוס: אנחנו עובדים בפריסה ארצית, יש פה עשרה עובדים שעושים את העבודה.

ציפי פינקוס: אנחנו מגייסים את המשפחות הותיקות, מגייסים את העולים כי הם לא קהל שבוי, גם אותם צריך לגייס לתוך התכנית, בצד המסלול של משפחה מלווה משפחה, נוצר מסלול של מתנדבי משימה, אותם מתנדבים ותיקים שאומרים לנו שבנקודת זמן זו של החיים שלהם הם לא יכולים לחייב את המשפחה שלהם אבל אישית הם רוצים להתנדב.

ציפי פינקוס: יש לנו מעל 1500 מתנדבים כאלה שמלמדים עברית או מלמדים מחשבים או מדברים על הסכסוך העברי ישראלי.

ציפי פינקוס: כל הדיאלוג שאנחנו מייצרים בצורה מאד מובנית ושיטתית, עם הכלים שאנחנו מקבלים גם כאן.

ציפי פינקוס: כל הדיאלוג הזה צריך ליצור את המעורבות של החברה הישראלית בקליטת עלייה, בעידוד עלייה ובתרומה שהעליות השונות מביאות לתוך החברה הישראלית.

ציפי פינקוס: כשאנחנו שואלים את המשפחות הותיקות בעצם למה אתם עושים את זה?

ציפי פינקוס: כי בהתחלה חשבנו שהחברה תהיה צינית והיינו סקפטיים כשהתחלנו את זה, אבל כשאומר לי בחור צעיר שהוא מתרוצץ בכל העולם להכיר תרבויות חדשות ופתאום הוא שם לב שהם שכנים שלו, אז זה משהו שאנחנו הבאנו אליהם לחברה הותיקה.

ציפי פינקוס: מישהו אחר שאומר שזו הדרך הכי פשוטה שלו להדגים את ערך הנתינה לילדים שלו.

ציפי פינקוס: זה נורא פשוט, הם גרים לילדים וחשוב לי לציין שהחיבור שאנחנו עושים בין המשפחות זה על מכנה משותף, זה לא על עוזר ונעזר, אלא מכנה משותף.

ציפי פינקוס: לשני הצדדים יש אינטרס משותף או משהו שמחבר בניהם.

ציפי פינקוס: זה יכול להיות תחביב, או כל דבר אחר.

ציפי פינקוס: אנחנו עושים אינטראקציה בהתחלה שאולי היא מלאכותית אבל יוצרים מעגלים ורשתות חדשות.

משה שריר: אולי תספרו אתם מה קבלתם מההכשרה הזו.

חזי: התכנית הזו ברופין מאד חשובה לנו אנחנו כולנו בדעה שהיא תורמת לנו הרבה הרצאות שלא רק מעניינות אלא גם מאד מעשיות מבחינתנו.

חזי: לדוגמא בנושא של שיווק אנחנו מכינים תכנית שיווקיות כדי להתאים אותם לתכנים שאנחנו לומדים פה.

חזי: בהכללה היא מאד חשובה לנו אנחנו באים מכול מיניי חלקים רחוקים מהארץ, ומבלים פה יום שלם בבועה סגורה מנותקת מסדר היום השוטף שלנו ועוסקים בדברים שברומו של עולם ברמה אקדמאית.

חזי: אנחנו מאד מרוצים וחוזרים ואומרים תודה.

משתתפת בתכנית: חבר הכנסת נודלמן היה אצלנו בירוחם והיה הראשון ששמע על התכנית, ובאותו זמן הוא איחל בהצלחה ואמר שהוא מאד רוצה לשמוע על ההצלחה של התכנית.

משתתפת בתכנית: אז עכשיו שמעת על הצלחת התכנית.

מיכאל נודלמן: אני שמח לשמוע על זה.

מיכאל נודלמן: את אותם מילים אמרתי גם לצעירים, כל אחד בוחר בדרך שלו אבל הוא צריך להגיע עד הסוף ולא לחשוב שצריכים לעזור להם כל הזמן.

מיכאל נודלמן: צריכים לעזור, בן אדם צריך לחשוב בראש שלו שהוא הולך בדרך לבד.

מיכאל נודלמן: כאשר הגעתי לארץ הגעתי לאולפן והיו אנשים באולפן שאמרו שהם באו לחיות פה כיהודים ומגיע להם הכול.

מיכאל נודלמן: מי שדיבר כך עד היום לא עובד וסובל ומי שהיה מוכן לעבוד קשה עלה והתקדם.

מיכאל נודלמן: זה מה שאני אומר לכולם מהניסיון שלי, אם יש מטרה ויש כוח נפשי ופיזי להתקדם למטרה, תנצח בסוף.

מיכאל נודלמן: הייתי נשיא הפורום הציוני והייתה ועדה לא כל כך קלה, בשבילי כל שנה הייתה שלוש שנים, אבל היינו חזקים והסוכנות תמכה וזה נגמר בסדר.

מיכאל נודלמן: בעניין הזה אני צריך להגיד שאני רואה שיושבים פה אנשים מכל הגילים וכל הארץ, זו הפתעה גדולה כי אמרתי שהיה פורום ציוני והמטרות שם היו דומות, אנשים היו בלי ידע והשכלה אבל זה לא היה כמו שצריך להיות, אני רואה שזו הצלחה גדולה ואני שמח לראות אתכם, זה נותן לי כוח לעשות דברים בכנסת.

מיכאל נודלמן: אני צריך להגיד שהשיטה של משפחה מלווה זו השיטה הכי טובה שיכולה להיות ויהיה יותר קל לעולים ומי שעוזר לחלשים הופך לאיש חזק כי הוא מבין שהוא עזר למשפחה להיקלט וגם לחיות כמו בן אדם במדינה.

מיכאל נודלמן: עברתי תהליך של קליטה ועד היום קשה לי לעבור דרך רחובות , זה תהליך מאד קשה אבל אם אתם עוזרים לאנשים זה כבוד גדול.

אברהם מיכאלי: שמעתי על התכנית הזו אבל יש בעיה בארץ שהרבה תכניות בכל מיני גופים טובים, הדברים האלה לא תמיד ידועים ברמת השטח.

אברהם מיכאלי: אם אני נתקל בבעיות בשטח והייתי יודע על תכנית כזו זה היה עוזר לי.

אברהם מיכאלי: אולי צריך לחבור לעוד אנשים .

אברהם מיכאלי: אין ספק שאנחנו מדינת הגירה והמכון הזה, עיקר ההגדרה שלו הוא מכון להגירה, אנשים כמוכם אולי כבודדים יכולים להפיץ את הרעיון שיש הרבה מאד אנשים שאולי לא חשבו על זה שצריכים להתחבר ולעזור למשפחות עולים.

אברהם מיכאלי: אני חושב שהתרומה של הקהילה בקטע של קליטה זה הרבה מעבר לממשלה ולעמותות.

אברהם מיכאלי: במקרה אני נפגש עם קבוצה של נוער יהודי מאתיופיה שגר באור יהודה היה שם לא מזמן אסון שחייל נהרג במלחמת לבנון, אני ראיתי איך הקהילה טיפלה במשפחה.

אברהם מיכאלי: הם לא היו משפחה גדולה וזה לא היה רק בגלל ההלוויה אלא כי היה להם קשר חם עם המשפחה כבר מספר חודשים לפני כן והקהילה, שבכלל לא מהעדה שלהם, מכול העדות שידרו חום למשפחה הזו בתקופה של האבל, וזה היה ממש מרשים.

אברהם מיכאלי: לא הצבא יכול היה לעשות את זה ולא המדינה.

אברהם מיכאלי: אין לי ספק שהקשר החם של שכנים או הסביבה, זו הקליטה הכי טובה.

אברהם מיכאלי: לפעמים אולי העולים עצמם משדרים שהם לא רוצים, הרבה פעמים העולים גם מסתגרים בתוך עצמם, הם הביאו את שלהם ורוצים להישאר עם זה.

אברהם מיכאלי: אני גם הייתי עולה וכילד אני יודע שבמשך הזמן החיבור הזה עם הקהילה מפרה אחד את השני ותורם אחד לשני וזה לא רק הנקלטים אלא גם הקולטים שמתעשרים מזה במובן הרוחני.

אברהם מיכאלי: יישר כוח.

זאב אלקין: נושא שאני עוסק בו הרבה בכנסת זה נושא של קליטת ילדים ונוער עולה כי המצב מאד קשה ויש ועדת משנה מיוחדת שעוסקת בזה.

זאב אלקין: הנתונים מעטים מאד גם לגבי ילדים עולים שותיקים בארץ וגם לגבי אלה שהגיעו בשנים האחרונות.

זאב אלקין: השאלה היא אם התכנית עובדת רק ברמה של בין מבוגרים למבוגרים או שיש התייחסות גם לנוער?

ציפי פינקוס: התכנית קיימת בסך הכול שלוש שנים, התחלנו את זה מרעיון ואחר כך פיתחנו את התורה, את הכלים הכשרנו עובדים והתחלנו לחבר בניהם.

ציפי פינקוס: חשבנו באיזה אסטרטגיה לנקוט, האם להיכנס לתוך בתי ספר ושם לחבר בין הנוער להורים, או אחרת.

ציפי פינקוס: התחלנו את השיווק שלנו בהתחלה בשיטת חבר מביא חבר במעגלים הקרובים שלנו ויש לנו הרבה מודלים.

ציפי פינקוס: בשנת 2005 כשראינו שיש לנו מוצר מדליק שאנשים מגיבים אליו מאד טוב, גם העולים וגם הותיקים, יצרנו את המועצה הציבורית של "בבית ביחד" שבראשה עומדת עופרה שטראוס יחד עם מושיק תאומים דוד קוליץ ודידי ארזי, זליברסקי היה גם במועצה ואז הוא נבחר ליושב ראש הנהלת הסוכנות.

ציפי פינקוס: אז יצאנו עם הקמפיין לגיוס החברה הישראלית הותיקה והגיעו 3000 ישראלים ותיקים.

ציפי פינקוס: אנחנו מעט מידי זמן בקליטה של המשפחות האלה, בחיבור, בסוף השנה הזו אנחנו מסתכלים אסטרטגית לחמש השנים הבאות, עשינו בדיקה, כל הקולגות שלי כאן מה היום השירותים שהנוער העולה מקבל, איזה רשתות תמיכה יש להם.

ציפי פינקוס: ראינו שלא הרבה ואנחנו צריכים לקבל החלטה אם נכניס אסטרטגית עכשיו ל"בבית ביחד" דרך הנוער או המסלול האחר שלנו שהוא מאד משמעותי.

ציפי פינקוס: היום אנחנו מדברים על חיבור משפחות בטרם עליה שלהם.

ציפי פינקוס: משפחות שאנחנו יודעים שעולים בעוד חצי שנה או שלושה חודשים, אנחנו יודעים לאן הן מגיעות, מאתרים את המשפחה התואמת שלהם ומתחילים את הדיאלוג שלהם עוד לפני שהם עלו שזה נראה לו משהו מאד משמעותי למשפחות שעולות וגם לותיקים כמובן.

ציפי פינקוס: זה גם עוזר לנו כי אנחנו מתקשים לקבל את שמות המשפחות העולים ברשויות השונות.

ציפי פינקוס: אנחנו לא רוצים לבזבז הרבה מידי זמן לאתר איפה נמצאים העולים אנחנו מתקשים לקבל את השמות כך שזה לא בעיה של הכנסת זו בעיה במערך הבין משרדי.

זאב אלקין: מחלקת קליטה בעירייה לא יכולה לשתף פעולה?

ציפי פינקוס: יש מקומות שכן ויש מקומות שלא.

ציפי פינקוס: זה הון שאסור לשחרר למקום אחר, זה תחת נושא חוק החיסיון.

זאב אלקין: כל המשמעות של משפחה עם משפחה טרם עליה, העלייה לצערנו היא לא גבוהה מידי לאור הדיון שלנו מאתמול אולי היינו צריכים לחשוב על משפחה למשפחה טרם ירידה.

זאב אלקין: לנסות לאתר משפחות שהן במצב בעייתי ולנסות לטפל בהם.

אברהם מיכאלי: לגבי הנוער, בלוד יש את מורשת יהודי לוב והם פיתחו את זה בצורה מאד יפה, יש גם את מורשת יהדות בבל ועוד.

אברהם מיכאלי: הם לקחו ילדים מעולי אתיופיה וקבעו אתם תכנית שהם באים לבקר במורשת שלהם ודרך חיבור מורשת של יהודי לוב ויהודי אתיופיה הם עושים לילדים פרויקט של קירוב נוער לותיקים.

אברהם מיכאלי: יש הרבה דברים ורעיונות שאפשר לממש בשטח, והרבה פעמים השטח צריך לתת את הדחיפה או סוכריות קטנות, ונעזור לכם.

אברהם מיכאלי: גם במסגרת ועדת המשנה של הנוער אנחנו מתמודדים עם בעיות כאלה קשות של נוער וזה לא שייך לעלייה, יש עליות ותיקות ועליות חדשות צריך לחשוב איך מגדלים את הנוער הזה כדור מוצלח.

ציפי פינקוס: לגבי בני נוער ב"בבית ביחד" לילדי נעלה אנחנו מגייסים את המשפחות שקולטות אותם והרבה פעמים מתוך סיפורים של השטח, אלה חיבורים שילד אומץ על ידי המשפחה, בני נוער של "בבית ביחד", ילדי נעלה וחיילים בודדים.

זאב אלקין: את תכנית נעלה אני מכיר היטב הייתי בצוות הראשון שהקים אותה, אבל התכנית הזו היא דגם מצוין של קליטה שלצערי לא מתממש במערכת החינוך הישראלית הרגילה.

זאב אלקין: היא דווקא מעטפת שלכאורה היינו מצפים שתהיה יותר פגיעה כי ילד מגיע בלי ההורים אבל היום באופן מפתיע היא מערכת יותר מוגנת ממצב של ילד עולה רגיל.

זאב אלקין: לכן האתגר עדין שם, עם כל החשיבות של העזרה ל"נעלה" הבעיות הבוערות שלנו הם לצערי בגזרה רחבה.

מיכאל נודלמן: תודה לכם ואני מאחל בהצלחה גדולה.

מיכאל נודלמן: מפגש מסכם עם צוות המכון והנהלת המרכז האקדמי רופין

זאב אלקין: אני מניח שאני לא אחדש, וחבריי בטח יצטרפו אלי שזה מאד מרשים.

זאב אלקין: כמו שאמרתי לפני שיצאנו לדרך, שעצם התעוזה להיכנס למים האלה ולנסות להוביל את התחום הזה זה לא שגרתי במערכת האקדמית, ואני מכיר את זה היטב וכשרואים בפועל זה מאד מרשים.

זאב אלקין: אני חושב שתפקידנו לנסות ולעזור כמיטב יכולתנו.

זאב אלקין: יש לי שאלה לסוניה ואליכם, האם ניסיתם לבוא בדברים עם הגופים השונים, גם של המדינה כמו משרד הקליטה או עם הסוכנות והג'וינט, לבוא בדברים בשני כיוונים מעבר להשגת תקציבים.

זאב אלקין: יש שני תחומים חשובים אם רוצים שזה יצליח לטווח הארוך, הראשון זה שיתופי פעולה בהכשרה, פה יש שדה נרחב כי כל הארגונים האלה, רוב מי שעובד שם לא עבר הכשרה מקצועית בטיפול בקליטה, וסוניה דברה על כך.

זאב אלקין: לכן שיתופי פעולה כאלה יכולים להביא למיצוב המקום, להביא תקציב כי אלו תכניות להכשרות מקצועית ואחר כך תקבלו הרבה סוכנים, כל מי שיעבור את זה ישתף אתכם פעולה אחר כך באותו מקום עבודה שהוא נמצא ואנשים בדרך כלל הם כמו בכיסאות מוזיקליות עוברים ממסגרת למסגרת.

זאב אלקין: השאלה השנייה בהמשך לזה, במיוחד אם תפתחו תכנית למסטר, היא להגיע לסיכומים של הכוונה תעסוקתית למסיימים.

זאב אלקין: להגיע להבנות עם המסגרות שהמכללה מובילה את התכנית הזו אבל שהמסגרות ישתפו אתכם פעולה בניסיון להכניס את האדם לעבודה.

זאב אלקין: גם לקחת אנשים שבתוך מאגר העבודה וגם שתקבלו שם מקום שממנו משתלבים במערכות האלה כי אז זה יכול למשוך גם תלמידים גם תשומת לב וגם למצב את הנושא.

זאב אלקין: בלי זה, זה קשה כי עדיין הגופים הגדולים ימשיכו לקבל אנשים באותה מידה של זמינות הבן אדם ישאל את עצמו למה לו ללמוד, הוא ילמד משהו אחר ואחר כך ייקחו אותו לעבוד בג'וינט.

משה שריר: הייתי רוצה לומר בנושא הזה שהמדיניות שלנו ליצור מכון פתוח לא מכון שמסתגר בדל"ת אמות של מחקר אקדמי אלא מקום שבו כל אדם וגורם שעובד בשטח ירגיש בן בית.

משה שריר: לכן אני הולך לפנימיות ואומר להם לבוא לראות את המקום, ובשבוע הבא אנחנו עולים לסוכנות היהודית להכין הכשרה של מנהלי מרכזי הקליטה.

משה שריר: זה הביא למצב שהם פנו אלינו ולכן אני הולך לחנוך ממשרד הקליטה ואומר לו שאם פרשתם 20 מוקדי קליטה בשטח לעדה האתיופית והאנשים שהצבתם שם לא קבלו הכשרה בניהול, רופין צריך להיות המקום שיכשיר אותם.

משה שריר: משום שלצד ההתמחות בהגירה וקליטה יש את הממד של מדעי ההתנהגות כלכלה חשבונאות מנהל עסקים ומדעי מחשב שזה התשתית של רופין.

משה שריר: אני לא אחזור על הדברים של הנשיאה שהתפיסה היא ליצור שיתופי פעולה, לתת לאנשים הרגשה של הזדהות ושותפות, יש הרבה מערכות שמכוונות לשמירת נחלות ונכסים וזה קשה מאד.

משה שריר: עד כדי כך שיש מסד קליטה- ממשלת ישראל משרד הקליטה משרד החינוך וג'וינט ישראל אמרנו שזו תכנית פורצת דרך, אין תכנית כזו בארץ שמקבלת אותם ללימודי תואר ראשון במנהל עסקים על כל מערך הגיבוי, מוכרחים את דניאל כרכז שלהם משום שאתה צריך להתחבר להם בנשמה.

משה שריר: ביקשנו עזרה במימון הרכז, יש מסד קליטה שממשלת ישראל משקיעה בו, התוצאה שפידל ורופין מממנים את שכרו.

אברהם מיכאלי: השאלה אם הבעיה היא חוסר נכונות או חוסר הבנה.

סוניה מיכאלי: הבעיה מבחינתי היא שמה שרואים מכאן לא רואים משם, שבארץ נכנסים לשגרה ומאד קשה לשנות את הכיוון בתוך השגרה.

סוניה מיכאלי: הרבה פעמים אנשים אומרים שזה נראה טוב וחדש אבל- ואז מתחילה רשימה ארוכה של אבל וחבל.

סוניה מיכאלי: אני רוצה להמשיך את הכיוון של משה, אני מלווה את המכללה כבר יותר משנה וחצי, ממש מהתחלה וממשרד הקליטה הייתי בין האנשים הראשונים בעקבות הבקשה של השרה דאז.

סוניה מיכאלי: מאד התרשמתי מגישה רצינית עמוקה ואהבה מאד גדולה לנושא.

סוניה מיכאלי: משה בא כבר לקרקע פוריה כי הוא מדבר על מוקדי קליטה שכולם יודעים שזה רק לגבי יוצאי אתיופיה.

סוניה מיכאלי: אני מדבר על עליה גלובלית, שמשרד הקליטה עושה קורסי הכשרה לעובדי המשרד באופן קבוע, והמלצתי במקום להשכיר את בתי המלון שדורשים הרבה כסף, חשבתי מבחינה כלכלית של זמן, ומרצה והרצאה, פשוט לבנות כאן מרכז להכשרת עובדי משרד הקליטה.

זאב אלקין: לכאן כיוונתי את השאלה.

סוניה מיכאלי: אין נביא בעירו.

סוניה מיכאלי: מישהו צריך לבוא מבחוץ, במידה ואתם רואים שזה נכון, ואני מניחה שזה כך, תדעו, שהרעיון שאני מגלגלת משר אחד לשני קיים רק צריך להשמיע אותו שוב ושוב כדי שזה ייקלט כאילו זה חדש.

סוניה מיכאלי: הרצון קיים ההמלצה קיימת, ואני פונה אליך חבר הכנסת אלקין בנושא חינוך, בעקבות הפגישה עם הצעירים יוצאי אתיופיה ודברת על מנהיגות.

סוניה מיכאלי: הבטחתי שאני אעלה את הנושא, ואני מעלה אותו, עוד לא סיימנו עם עיצוב קורס אחד וזה בדיוק המצב שבו אנשים שרוצים משהו חדש יש להם הרבה רעיונות.

סוניה מיכאלי: מנהיגות צעירים, בניית קורס צוערים וכאן נושא החינוך שאתה מרים את הכפפה שלו.

זאב אלקין: לא רק אני, כולם

סוניה מיכאלי: נושא מנהיגות של עולים מכול הצבעים מכול הכיוונים מכול הגוונים וזה בעצם בא מרויטל כאשת משרד החוץ לשעבר, שאין לי ספר שלהעלות את רמת הכשרת העולים ברמה של צוערים, אין ספק שזה ייתן רצון לצעירים לבוא לכאן, זה נותן סמל האיכות לנושא קליטת העלייה ואין לי ספק שרופין פנויה למלא מבחינה אקדמית את זה.

רונית דולב: התהליך של ההבנה של המערכות המוסדיות הוא תהליך איטי.

רונית דולב: מצד אחד כולם מתפעלים אבל בין ההתפעלות לבין התרגום לשפת המעשה יש מרחק מאד גדול, ואילולא הרבה שעות של עבודה שמשה ואני משקיעים והרבה מפגשים עם אנשי מקצוע זה לא היה זז.

רונית דולב: יש את הסנונית הזו שמבשרת על בוא האביב וציפי פינקוס הפכה להיות השגרירה שלנו בסוכנות ובעקבותיה אנחנו מקווים שיגיעו עוד.

רונית דולב: אצל משרד הקליטה אנחנו עדיין לא רואים את זה קורה ויש לכם מקום חשוב להסביר להם, אולי סוניה מבינה את זה אבל רבים אחרים לא מבינים, שיכול להיות לנו תפקיד גדול וחשוב בלעזור להם.

רונית דולב: לגבי נושא החינוך, מהמדד שהצגנו לכם ראינו בעיות בדור שני ושלישי, אנחנו יודעים שתהליך הקליטה הוא תהליך ארוך אם לא מטפלים בו כראוי והנתונים על שיעורי הנשירה של ילדים הם לא נתונים מעודדים בכלל.

רונית דולב: היו פה אגף הקליטה במשרד החינוך וחשבנו שהם יותר מאחרים זקוקים לתכנית הכשרה מאד רצינית בדיוק בנושאים שאנחנו מדברים עליהם, של הפסיכולוגיה של ההגירה ושל גישור תרבותי, אבל הדבר לא קורה.

רונית דולב: אני חושבת שצריך להשקיע הרבה מאמץ בלהעצים את עובדי מערכת החינוך כי אם לא תהיה יותר הבנה איך עובדים עם הילד אנחנו נאבד עוד דור וכולנו נסבול, גם כחברה וגם כמערכות ציבוריות.

רונית דולב: עם הג'וינט אנחנו עדין בריקוד ואנחנו מקווים שהוא יבשיל למשהו.

רונית דולב: מאד קשה להם לוותר על הנחלות שלהם ואנחנו מקווים שנצליח להתקדם בתחום הזה.

רונית דולב: זה תהליך ארוך וכל סיוע מבורך.

שוש ארד: לפעמים יש לי הרגשה שלקחנו את תפקיד המדינה.

שוש ארד: סוניה אמרה שהצברים לא יודעים לקבל עלייה אבל אני חושבת שאנחנו לפחות מבינים את הנושא לעומקו.

שוש ארד: נעשו מאמצים לקשרים עם הסוכנות או עם משרד הקליטה וגם הנושא של ההכשרה עלה בפגישה האחרונה עם סוניה ועם שר הקליטה, לדעתי זה נושא שיוכל להתקדם.

שוש ארד: אבל אני חושבת שזה המקום הכי חשוב שאתם יכולים לעזור לנו, להגיד אנחנו מוכנים להיות הזרוע הפעילה שלכם, כמו שרונית התחילה להגיד, כל גוף שפונים אליו פוחד שלוקחים ממנו חלק מהנחלה וזו לא כוונתנו.

שוש ארד: אנחנו רוצים להקים כאן פרופסיה, אנחנו בהחלט יכולים יחד אתכם לבצע דברים.

זאב אלקין: אתנו זה קשה כי אפשר להגיד על הכנסת הרבה דברים אבל לא זרוע פעילה.

שוש ארד: הקשרים שלכם.

שוש ארד: הלגיטימציה שתגיד לג'וינט ולמשרד הקליטה ועוד מכתב שייכתב ליושב ראש המועצה להשכלה גבוהה ולסוכנות, והדברים האלה הולכים.

שוש ארד: שאלתי אותך קודם לגבי לנסות ולהרים את זה למשרד ראש הממשלה, זה ייתן לזה מקפצה נוספת, ואם אפשר לעשות את זה, לפחות הכותרת גם לפעמים עושה משהו.

שוש ארד: שאלת לגבי הסטודנטים של המסטר, אני מאד מקווה שבאוקטובר הבא נפתח את התכנית.

שוש ארד: ההערכה שלי שהראשונים שיבואו הם הראשונים שעוסקים בנושא ורק אחרי שנרכוש את השם גם אחרים יגיעו.

שוש ארד: המסטר גם מחקרי וגם בלי תזה, חלק ממנו ילך לכיוון מחקר וחלק לכיוון הכשרה והרחבת אופקים.

שוש ארד: כיוון שאנחנו נמצאים בתחילת דרכנו יש יכולת להשפיע על זה וזה תלוי בכם כמה אפשר ללכת לרוחב של העניין.

שוש ארד: אתם נמצאים במקומות שמשפיעים, עם קשרים, לחץ למשל על מערכת ההשכלה הגבוהה הוא לחץ אמיתי.

שוש ארד: הם היו צריכים להתנצל בפנינו למה לא הקציבו לנו מספר סטודנטים לאתיופים, וצריך להסביר לכם גם למה לא.

אברהם מיכאלי: למרות שהצטרפתי באיחור, זה הספיק לי כדי להתרשם מהעשייה בשטח.

אברהם מיכאלי: לדעתי, מעבר למה שאמרה סוניה על המלחמות של אוניברסיטאות ומכונים, כחברי כנסת שמסתובבים בכל מיני מפגשים כאלה ואחרים, כל אוניברסיטה מנסה לחבק אותנו במובן הזה של לנסות ולסייע לעוד פרויקטים.

אברהם מיכאלי: אצלכם אני רואה את המקום להתמקצע באותו תחום שהראתם לנו והסברתם על החשיבות של קליטת העלייה.

אברהם מיכאלי: יש כל מיני מכונים ישנים שעוסקים בזה, כמו מכון יד בן צבי.

אברהם מיכאלי: בפועל היום צריכים לבנות כמה פרויקטים שנוכל לבוא אנחנו כחברי כנסת ולשים אותם בשולחנות משרדי הממשלה ובוועדות שכל אחד מאתנו שותף להם.

אברהם מיכאלי: זה בנפשנו, זה לא משהו כדי לצאת מידי חובה אלא פרויקטים שצריכים להגדיר אותם ספציפית, דוגמת עולי אתיופיה.

אברהם מיכאלי: גם קליטת העולים מחבר העמים אינה דומה, לא כל הקליטה של חבר העמים מתאימים לכל האוכלוסייה.

שוש ארד: לא היית כשהזכרתי שרצינו לפתוח מכינה באור עקיבא ונתקלנו בבעיה שנובעת מהבדלי מנטאליות, לא הרמנו ידיים ואני אשמח אם תעזור לנו בזה.

אברהם מיכאלי: לא רק זה, המועדוניות שפותח משרד הקליטה לקליטת עולים מבוגרים, דנו בזה הרבה בוועדה, מביאים למועדון אנשים שקשה להם מבחינה מנטאלית לשבת ביחד.

אברהם מיכאלי: נכון שאי אפשר לפתוח לכל קבוצה מועדון, אבל צריך לחשוב על זה שהצרכים שונים.

אברהם מיכאלי: אם תוכלו להציג לנו פרויקטים אטרקטיביים שאתם רואים גם אפשרות מעשית לביצוע, מסביב לאותו פרויקט לפצל לקבוצות שונות של עדות שונות שעלו לארץ, גם עולים מארצות הברית ומערב אירופה שבאים היום לישראל יכולים להוות לנו גשר לגיוס כסף.

אברהם מיכאלי: הם לא תמיד מסכנים כלכלית אבל מצד שני הם לא מכירים את האוכלוסיות האחרות ובמסגרת המכון הם ייפגשו אחד עם השני, והבנתי מסוניה שאתם רוצים לקיים פה כנסים של כל מיני ארגונים.

אברהם מיכאלי: אני לוקח על עצמי לשדל מקור אחד או שניים לעשות את זה פה כדי לחשוף אתכם.

אברהם מיכאלי: תתנו לנו כמה פרויקטים כאלה בצורה מסודרת, מה עומד מבחינת הרעיון ואיפה הצרכים התקציביים, כל אחד מאתנו בחלק שלו יכול לקדם את זה.

אברהם מיכאלי: הבעיה היא הפתרונות המעשיים התחושה שבמדינה שלנו עובדים בחשיבה מקובעת, היה לנו יום הקשיש וכל כך הרבה בעיות עולות ביום הזה כאילו רק באותו יום נזכרים בכול.

אברהם מיכאלי: מצד שני שנכון שיש הרבה גופים שעוסקים בזה, כל מפלגה מטפחת את זה, אבל כולם נזכרים בזה רק באותו יום, זה לא נכון שיש הרבה פתרונות שגם המדינה נותנת לבעיות הקשיש או לכל מיני בעיות אחרות, אנחנו חושבים כמו לפני 30 ו- 40 שנה.

אברהם מיכאלי: בקליטת עלייה לא יעזור כלום, צריך לשתף אנשים שבאו משם, כמו שאתם עושים לחבר'ה מאתיופיה לעשות גם לחבר'ה שעלו מרוסיה, להתייעץ יחד אתם מה המרשמים שהם חושבים שנכון לעשות, ובזה אני רואה פה דלת פתוחה.

זאב אלקין: גם עניינית וגם תדמיתית חשוב לכם לקחת בחשבון שבתחום הזה של מחקרי קליטה יש שתי מערכות במדינת ישראל.

זאב אלקין: אחת מסודרת במסגרת האקדמיה הישראלית עם ההיררכיה שלה, ומערכת נפרדת שמתקיימת בעיקר ברחוב הרוסי, עם חוקרים שלא כולם השתלבו במערכות המסודרות באקדמיה הישראלית ומעטים מאד במערכות אחרות, אם בכלל, אבל אלה שמות ידועים ואנשים רציניים והם מקדישים את מרב מרצם וזמנם לנושא.

זאב אלקין: לכן למרות המגבלות שיש למל"ג על כללי התכנית מאד חשוב לכם לנסות לשלב גם דמויות מפתח כאלה, זה גם ימשוך תלמידים וגם ייתן לזה שם.

סוניה מיכאלי: קודם כל אני רוצה להגיד שאני לא יודעת אם ועדת הקליטה הייתה מגיעה לכאן אם פרופסור נודלמן לא היה עומד בראשה, מאז שאני מכירה את ועדת הקליטה אני לא זוכרת שוועדה בפורום מלא הייתה מגיעה לכאן, אז אני רוצה לומר שזה נושא חשוב ואני שמחה שאתם פה.

סוניה מיכאלי: עוד שנה וחודשיים נחגוג 60 שנים לקום המדינה, ואני חוזרת לאותה נקודה ואני מצטערת אם זה משעמם, אני מזמינה את כולכם, במיוחד את יו"ר הוועדה, לקחת את נושא התמקצעות קליטת העלייה שעד חגיגות קום המדינה נוכל להכריז שמשרד הקליטה הוא משרד מקצועי וכבסיס אקדמי מקצועי חינוכי תהיה מכללת רופין.

רונית דולב: מטבע הדברים הצגנו לכם את נושא ההוראה וההכשרה.

רונית דולב: אני לא רוצה שתעזבו בתחושה שנושא המחקר לא חשוב, יושבים פה כמה מהחוקרים שלנו שעוסקים במחקר של יזמות עולים מברית המועצות.

רונית דולב: הנושא של מחקרים שמשפיעים על עיצוב מדיניות מעניינים אותנו אני מניחה שאתם רואים בלי סוף נושאים חשובים, שמעלים הרבה מאד בעיות אבל בעצם לא מסתתר מאחוריהם מחקר רציני שמאפשר לקבל החלטות.

רונית דולב: נשמח מאד אם בעקבות הנושאים הרבים שעולים על שולחנכם תפנו אלינו ותאמרו שישנם נושאים שהם בעיה בחברה הישראלית ואנחנו רוצים שביחד נחפש את המקורות הכספיים לעשות עליהם מחקר כי אנחנו רוצים שלמכון תהיה תרומה משמעותית וחיובית.

רונית דולב: זה נושא מאד חשוב ומקווים שתוכלו לעזור בזה.

רונית דולב: בהמשך לדברי חבר הכנסת מיכאלי, אנחנו נרים את הכפפה, מדינת ישראל בעבר השקיעה מיליון דולר באוניברסיטה העברית בהקמת מרכז ידע בתחום גריאטריה, קשישים.

רונית דולב: אנחנו חושבים שנושא העלייה שהוא יסוד מכונן בחברה הוא חשוב לא פחות והגיע הזמן שמדינת ישראל תשקיע כסף למרכז ידע גדול ומרכז תיעוד וחייבים לעשות שעה אחת קודם.

זאב אלקין: אז החגיגה תתחיל ותראי הרבה מתמודדים על המכרז.

מיכאל נודלמן: אנחנו חייבים לסיים.

מיכאל נודלמן: אם לא חשבנו שזה נושא חשוב, לא רק לוועדה, תאמינו לי שלא סתם היו פה חמישה חברי כנסת, אני צריך להגיד להם תודה כי זו הפתעה בשבילי שמגיעים חמישה חברי כנסת לישיבה במקום מרוחק, זה אומר שיש הרגשה וחשיבה שזה חשוב מאד.

מיכאל נודלמן: אתם לא צריכים לחשוב שחבר כנסת רק בוועדת קליטה אלא כל אחד נמצא בעוד ועדות ובכל ועדה יש בעיות קשות אחרות.

מיכאל נודלמן: דובר למשל על היום לקשיש שהיה בכנסת, קראתי את הדוח על המצב של הקשישים ועד היום אני לא יכול להירגע.

מיכאל נודלמן: דברתי עם שר הקליטה, קודם לכן הייתה פגישה שלצערי לא יכולתי להגיע, אם אנחנו חושבים שזה חשוב, אנחנו לא עוזבים את הנושא הזה.

מיכאל נודלמן: אם יש מטרה ורוצים להגיע אליה, בסוף מגיעים.

מיכאל נודלמן: יחד אתם ועם עוד גורמים נגיע בסוף למטרה.

מיכאל נודלמן: הייתי אחד מהיזמים של האקדמיה, וראיתי את שטח הבנייה, אחר כך בנו את המערכת, ואיש אחד ישב בסן פרנסיסקו.

מיכאל נודלמן: כל האוניברסיטאות כל המכללות מקור המחיה שלהם הוא מתרומות אבל זה לא התחום שלנו אלא יזמות במשרדים ממשלתיים וגם בוט"ט.

מיכאל נודלמן: הייתי שם יו"ר ועדה למדע וטכנולוגיה שמעתם איך חברי כנסת דברו הם יודעים הרבה דברים והרבה דרכים איך להגיע למטרות.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים להיות יותר תוקפניים.

מיכאל נודלמן: כל אחד מאתנו נמצא בעוד שלושה ועדות, יש לנו הרבה ישיבות ביום והרבה מכתבים, מי שחושב שחבר כנסת נודלמן אין לו דבר אחר חוץ ממכון רופין, טועה.

מיכאל נודלמן: אי אפשר לפתור בעיות בן רגע, צריך סבלנות, מכתבים, פגישות ולפעמים גם לחץ, זו עבודה לא קלה אבל אפשר להגיע עד הסוף אם יהיה שיתוף פעולה.

מיכאל נודלמן: אני שמח שהיינו פה כי אין טוב ממראה עיניים.

מיכאל נודלמן: אנחנו מוכנים לעזור אבל אתם צריכים לבחור איזה רעיון ואיפה אנחנו הולכים.

מיכאל נודלמן: אי אפשר ללכת על כל הרעיונות שהועלו כאן, צריך לבחור אחד או שניים שננסה להשיג אותם.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לכם, אנחנו לא עוזבים אתכם.