ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 60, 2006-09-07 00:00

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

חסיה ישראלי: בוקר טוב לכולם.

חסיה ישראלי: אני רוצה להודות לכולם שבאו.

חסיה ישראלי: אני רוצה להודות ליו"ר הדירקטוריון שלנו, מר שלמה להט, שמצטרף לסיור.

חסיה ישראלי: בית התפוצות הוא מוסד מאוד ותיק ומוכר, אבל מתחדש.

חסיה ישראלי: לכן, אני מניחה שאני יכולה לחדש לכם.

חסיה ישראלי: אנחנו נדבר על האוצרות שיש לבית התפוצות, שלא רואים אותם בתצוגה.

חסיה ישראלי: אלה מאגרים אדירים שיש לנו, פעילות חינוכית ובית ספר לעם היהודי שאנחנו מקימים.

חסיה ישראלי: יש לנו בית שבו יש התחלה של פיתוח, ואני מאוד הייתי רוצה שתראו אותו.

חסיה ישראלי: ההתחדשות של בית התפוצות נובעת מחוק בית התפוצות שחוקק בדצמבר 2005.

חסיה ישראלי: תוכנית ההבראה שנעשתה בשנתיים האחרונות באה ואמרה, כי מוזיאון הוא כלי יפה וחשוב אבל לא מספיק רחב ומגוון על מנת לחבר את הקהל הרחב ואת המחנכים אל העם היהודי.

חסיה ישראלי: הייחודיות של בית התפוצות, היא שכאשר אתה הולך בתוכו זה לא משנה אם אתה במאה ה-12 או במאה ה-18, זה לא משנה אם אתה בג'רבה או בטבריה, אם אתה במשפחה כזאת או אחרת, כי בסופו של דבר אותם מרכיבים בסיסיים חיברו אותנו ביחד.

חסיה ישראלי: אותה משפחה, אותה בר מצווה, אותה חופה, אותו מרכז בית כנסת שהפך למרכז קהילתי, כאשר פעם הוא נראה כמו מבצר ופעם הוא היה עם רצפת חול.

חסיה ישראלי: בסופו של דבר, אלה אותם דברים שחיברו אותנו ביחד.

חסיה ישראלי: בית התפוצות הוגדר בחוק, כמרכז לאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם.

חסיה ישראלי: הוא רוצה לפתח את הנושא של טיפול ולימוד של העם היהודי בצורה הרבה יותר כוללת.

חסיה ישראלי: לפני 15 שנים הנושא של לימוד השואה היה תוך כדי ביקור במוזיאון יד ושם.

חסיה ישראלי: מאז נעשה פיתוח הרבה יותר רחב.

חסיה ישראלי: לנו ברור, כי נושא העם היהודי הוא הנישה שצריך לחזק.

חסיה ישראלי: תפקידו של בית התפוצות הוא לחזק את הנישה הזאת.

חסיה ישראלי: באנגלית יש מינוח מאוד מוכר PEOPLHOOD.

חסיה ישראלי: בעברית אין לזה מילה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו היינו במשא עם האקדמיה לגבי המילה הזאת.

חסיה ישראלי: במסגרת עבודתי הקודמת בסוכנות היהודית, גם אני ניהלתי משא ומתן.

חסיה ישראלי: הם שלחו לנו שתי אפשרויות: אחווה יהודית, עמיות יהודית.

חסיה ישראלי: העמיות היהודית היא הרבה יותר חדשנית ומכילה.

מיכאל מלכיאור: אחווה היא תאור של משהו אחר.

חסיה ישראלי: אני חושבת, שכדי שנגרום לנושא העם היהודי לעלות לתודעה צריכה להיות לו מילה.

חסיה ישראלי: בלי מילה גם אין חשיבה.

חסיה ישראלי: לא היינו מתוסכלים גם לפני שהיתה המילה תסכול.

חסיה ישראלי: כשהלכנו למילון וובסטר ובדקנו את הפירוש של המילה PEOPLHOOD, מצאנו את ההגדרה שאתם רואים פה.

חסיה ישראלי: עוד מימי החזון של אבא קוגנר ושייקה ויינברג ומנחם גולדמן, מי שהקים את הבית, בית התפוצות בהחלט מספר את הסיפור הייחודי של העם היהודי, ואנחנו צריכים להמשיך ולטפח את זה.

חסיה ישראלי: לצערנו, כיום קיימים חורים במארג המשותף הזה.

חסיה ישראלי: כאשר אנחנו מסתובבים עם צעירים בתצוגה, אנשים מסוגלים להיעמד מול הפסל של החופה ולהגיד מה זה הסמרטוט הזה מבלי לדעת מה זה החופה.

חסיה ישראלי: גם אם הם היו ב-2-3 חתונות יהודיות, זה היה במלון גבוה ואף אחד לא ממש לימד אותם מה זאת חופה ומאיפה היא באה.

חסיה ישראלי: ברור לגמרי, כי אותם דברים מאוד בסיסיים שאיחדו אותנו בעבר לא בהכרח קיימים היום.

חסיה ישראלי: ברור גם כי זה שאנחנו מרגישים שייכים זה לא אומר שאנחנו יודעים מה לעשות עם זה.

חסיה ישראלי: גם אם צעיר ישראלי מגיע לבית כנסת בטולדו ומוצא את עצמו עם דמעות זולגות ולא מבין למה, אם הוא לא שואל את עצמו למה ולא ממשיך לשאול וללמוד על זה, זה לא הופך להיות משהו שהוא שלו.

חסיה ישראלי: לכן, צריך גם לספר את סיפור העם היהודי, אבל גם לפתח את כל התחום הזה של העם היהודי.

חסיה ישראלי: אחת הנישות של חיזוק נושא העם היהודי.

חסיה ישראלי: זאת לא הנישה היחידה, אבל זאת נישה מאוד חשובה.

חסיה ישראלי: בעקבות החוק, בית התפוצות הכריז על עצמו כמרכז עולמי.

חסיה ישראלי: הוא מבקש לשים את הדגש על הדברים המאחדים, ולהיות צומת למפגש וליוזמות.

חסיה ישראלי: אני לא רוצה לעשות שום דבר שמישהו עושה, אבל אנחנו רוצים להיות הגורם שקם כל בוקר ואומר: תפקידנו לטפח ולפתח ולדאוג שיהיו עוד דיונים ועוד נרטיבים, עוד מפגשים ועוד התמודדויות, ועוד שיג ושיח ולמידה, חשיפה וחוויה סביב המכנה המשותף של העם היהודי.

חסיה ישראלי: עשינו משאל של 3 שאלות בקרב הציבור, ומצאנו כי רק שני שליש מבין האוכלוסייה חושבים כי יש מכנה משותף לעם היהודי.

חסיה ישראלי: כאשר שאלנו מה הוא המכנה המשותף, ו-40% אמרו שזאת המסורת.

חסיה ישראלי: כאשר שאלנו איפה ישראל כמכנה משותף, הגענו רק ל-24%.

חסיה ישראלי: כאשר בדקנו את ה-24% מצאנו כי בקרב בני 50-65 יש 42%, ובקרב בני ה-20-35 יש רק 12%.

חסיה ישראלי: זה סקר לפי מדגם מייצג, והוא מדאיג.

חסיה ישראלי: הוא אומר, שהעבודה שצריך לעשות כדי לגרום לדור הצעיר להבין את שייכותו לעם ואת מרכזיותה של ישראל בתוך השייכות הזאת היא עוד לפנינו.

חסיה ישראלי: לבית התפוצות יש את התצוגות והמאגרים.

חסיה ישראלי: הוא החליט לקחת את העשייה החינוכית, שהיתה עד היום כמתרגמת המוזיאון, שלב נוסף ולהקים בית ספר ללימודי העם היהודי כמסגרת חדשה להוראת הנושא.

חסיה ישראלי: אפילו הנושא הוא עוד לא מוגדר כנושא, ואנחנו אמורים לפתח משהו אינטרדיסיפלינרי, קצת מהיסטוריה, קצת מתרבות וקצת מגיאוגרפיה.

חסיה ישראלי: אנחנו בהתחלת הדרך.

חסיה ישראלי: הפתיחה תהיה לאחר החגים.

חסיה ישראלי: אני רוצה להרחיב על בית הספר הזה, כי זה הפן שיותר מתחבר לוועדת החינוך ולעשייה החינוכית.

חסיה ישראלי: היום קיימת עשייה בקרב הצעירים היהודים, שזה כולל גם 15,000 צעירים שבאים פה לתוכניות שורשים ולתחרויות, אבל גם 1,000 חיילים של תגלית שהוכנו לפני שעלו לאוטובוסים, וגם קבוצות של חוויה ישראלית שבאות, פרויקטים שאנחנו עושים עכשיו והכשרה של כל הצעירים במסגרת קדם צבאית ורואים עצמם כשייכים למנהיגות.

מיכאל מלכיאור: כמה צעירים ישראלים מגיעים לפה?

חסיה ישראלי: יש כ-100,000 מבקרים, כאשר מתוכם 30% צעירים.

חסיה ישראלי: סך הכל ישראלים הם 70%-80%.

חסיה ישראלי: 30% הם תיירים.

חסיה ישראלי: מעבר לצעירים מגיעות לפה קבוצות מאורגנות של תיירים, עולים וכל מיני אולפנים.

חסיה ישראלי: יש גם מבקרים בודדים.

חסיה ישראלי: יש לנו הרבה פעילויות למשפחות.

חסיה ישראלי: במסגרת בית הספר תהיה עשייה, כאשר הביקור הוא טריגר והסמינר הוא בהמשך.

חסיה ישראלי: יש לנו פעילות כבר עם למעלה מ-1,500 מחנכים בפיילוט בבתי ספר.

חסיה ישראלי: היה לנו סמינר של 3 ימים מאוד גדול לכל המורים מצמרת משרד החינוך.

חסיה ישראלי: הסמינר היה ל-100 מורים מהמכללות ומצמרת משרד החינוך.

חסיה ישראלי: מעבר לזה, יש לנו השתלמויות מורים.

חסיה ישראלי: היו לנו פה מורים להיסטוריה.

חסיה ישראלי: בחנוכה יהיו פה המורים למחול.

חסיה ישראלי: אנחנו עובדים עם כל המפמ"רים.

חסיה ישראלי: אנחנו עובדים גם עם משה זעפרני ממשרד החינוך במסגרת שעות מורשת.

חסיה ישראלי: הייתי אצל לאה רוזנברג מהמינהל הפדגוגי.

חסיה ישראלי: אנחנו לאט לאט בונים את ההקשרים עם מחנכים יהודיים.

חסיה ישראלי: הכל ברמות של סטרט אפ.

חסיה ישראלי: אנחנו לא חוזרים על שגיאות שעשינו בעבר כציונים מובהקים, ואנחנו לא מדברים על העם היהודי בלי נוכחות ומעורבות של התפוצות.

חסיה ישראלי: אנחנו מאוד מקפידים על זה שיהיו פה דיונים עם הקהילות.

חסיה ישראלי: למשל, בשבוע הבא ביום שלישי יהיה סמינר של בית התפוצות ביחד עם הקומישין של PEOPLHOOD ביו יורק פדריישן.

חסיה ישראלי: זה חלק מפיתוח המודעות והכנסת מנהיגי הקהילות כחלק מהעניין.

חסיה ישראלי: בית הספר אמור ללמד, ולהציג, להגדיר ולפתח את התחום על בסיס המוזיאון, ובעיקר ליצור שיתוף פעולה.

חסיה ישראלי: אנחנו לא רוצים לעשות דברים במקום אף אחד.

חסיה ישראלי: אנחנו רוצים להיות אלה שיסייעו בכל המרקמים.

חסיה ישראלי: אנחנו רוצים להיות מסגרת על.

חסיה ישראלי: לכן, אני מאוד מקווה שוועדת החינוך ומשרד החינוך, יראו בנו את הכתובת לפתח את נושא העם היהודי.

חסיה ישראלי: בגלל שאנחנו סטרט אפ, זה הרגע שאפשר להתחיל ולבנות את זה בצורה יותר ממלכתית.

חסיה ישראלי: אין שום מקום למשהו שהוא לא ממלכתי בבית התפוצות.

חסיה ישראלי: אנחנו התחלנו לעבוד עם בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, כדי שהתכנים האלה יקבלו הכרה.

חסיה ישראלי: אנחנו חושבים הרבה איך לקחת את כל הנושא של שורשים ולהכניס אותו לתוך הנושא של העם היהודי.

חסיה ישראלי: כאשר היום הולכים לילדים, הם מציגים את המעגל האישי, המעגל המשפחתי והקהילה.

חסיה ישראלי: בדרך אבדנו את הסיפור של המשפוחה.

חסיה ישראלי: הקהילה זה כבר מוסדות, מחויבויות ומסגרות.

חסיה ישראלי: יש את הקטע של ללכת למשהו היותר מורחב ושבטי, העם היהודי.

חסיה ישראלי: פעם זה היה נראה לנו ברור.

חסיה ישראלי: היום, בעולם האוניברסאלי הגלובלי, זה לא כל כך ברור.

חסיה ישראלי: אנחנו יודעים שצריך לטפח ולפתח את זה, ובית הספר אמור לעזור בזה.

חסיה ישראלי: בית ספר הוא רק אחד מהכלים.

חסיה ישראלי: אני רוצה לחשוף בפניכם את תוכנית הפיתוח של בית התפוצות ל-6 הבאות.

חסיה ישראלי: זאת תוכנית שהוגשה גם לאוצר וגם למשרד התרבות, שהוא המשרד שאנחנו שייכים אליו.

חסיה ישראלי: על סמך אותה תוכנית פיתוח, שר האוצר הירשזון בשם ראש הממשלה, הכריז על כך שהוא ייזום החלטת ממשלה לפיתוח בית התפוצות במשך כמה שנים.

חסיה ישראלי: החלטת הממשלה הזאת היתה אמורה להיות ב-30, אבל בגלל המלחמה כל סדרי העדיפויות השתנו.

חסיה ישראלי: את חלק מהתוכנית אנחנו התחלנו לעשות, כי יש לנו כבר כספים שגייסנו.

חסיה ישראלי: אנחנו אמרנו, כי 50% אנחנו נגייס מתורמים, ו-50% ממשלת ישראל תשקיע בפיתוח לאורך השנים, מעבר לתקציב השוטף.

מיכאל מלכיאור: האם הסוכנות לא משלמת על זה?

חסיה ישראלי: הסוכנות היא אחת מבעלי הבית.

חסיה ישראלי: הסוכנות נותנת לשוטף.

מיכאל מלכיאור: כמה נותנת הסוכנות?

חסיה ישראלי: הסוכנות נותנת חצי מיליון דולר לשנה.

חסיה ישראלי: המדינה נותנת לנו השנה את הסכום הנמוך ביותר שהיה אי פעם, שזה 4,000,000 שקלים.

חסיה ישראלי: אף פעם לא היה דבר כזה.

חסיה ישראלי: תמיד היה 6,500,000 או 10,000,000.

חסיה ישראלי: אף פעם לא היה מצב כזה.

מיכאל מלכיאור: איך את מסבירה את זה?

שגיא בלשה: תקציבי המדינה ירדו כל השנים לבית התפוצות.

שגיא בלשה: בשנת 2003 היה משבר גדול, רצו לסגור את בית התפוצות, אבל אריק שרון הכריז שבית התפוצות לא ייסגר ואז החליטו על חבילת הצלה לשנתיים.

שגיא בלשה: חוץ מאותם 4,000,000 שקלים שבבסיס התקציב הוסיפו עוד 2,500,000 שקלים לשינויו.

שגיא בלשה: חוץ מזה קיבלנו ממשרד החינוך עוד כמה מאות אלפי שקלים, כך שבסופו של יום היה לנו 7,000,000 שקלים.

שגיא בלשה: השנה נגמרה תוכנית ההצלה, ואנחנו מצאנו את עצמנו רק עם מה שיש בבסיס, 4,000,000 שקלים.

שגיא בלשה: גרוע מזה, יש לנו פחות גם ממשרד החינוך.

שגיא בלשה: הם אמרו שיש לנו חוק חדש, חוק בית התפוצות, ועל כן המנהל הפדגוגי כבר לא צריך לתקצב בשום דבר.

שגיא בלשה: לכן, יש לנו רק את אותם 4,000,000 שקלים.

שגיא בלשה: אנחנו לא מסתדרים, אנחנו מפטרים והמצב נורא.

מיכאל מלכיאור: אבל יש התחייבות של שר האוצר.

שגיא בלשה: ההתחייבות של שר האוצר היא תוכנית פיתוח.

שגיא בלשה: יש פה בעיה.

שגיא בלשה: יש תוכנית פיתוח ויש שוטף.

מיכאל מלכיאור: אז 4,000,000 זה התקציב השוטף.

שגיא בלשה: כאשר הוקם בית התפוצות, התחייבו כי 50% ימומן מתקציבי מדינה.

שגיא בלשה: מעבר לזה, החוק הופך את בית התפוצות ממוזיאון למוסד הלאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם.

שגיא בלשה: רק ההגדרה הזאת מחייבת אותנו להרחיב את המקום הזה להרבה יותר ממוזיאון.

שגיא בלשה: אין לכך שום ביטוי בתקציבי המדינה.

שגיא בלשה: החוק עבר לפני 9 חודשים ואנחנו מחכים לראות מה קורה.

שגיא בלשה: יש לנו מגעים עם משרד האוצר.

שגיא בלשה: שר האוצר הבטיח עוד מיליון וחצי שקלים.

מיכאל מלכיאור: לתקציב 2006 או 2007?

שגיא בלשה: לתקציב 2007.

שגיא בלשה: יש לנו בעיה קשה עם בסיס 2007.

שגיא בלשה: אנחנו נשארים עם אותם 4,000,000 שקלים.

שגיא בלשה: אנחנו לא מסוגלים לפתח שום דבר ולתחזק את מה שקיים עם סכום כזה.

שגיא בלשה: המשמעות היא, שאנחנו נצטרך לסגור את בית התפוצות ליום בשבוע או לתקופה מסוימת.

שגיא בלשה: עדיין לא סוכם שום דבר עם האוצר.

חסיה ישראלי: אנחנו זקוקים לסכום סביר לפיתוח.

חסיה ישראלי: אנחנו יודעים מה מקבלים מוסדות אחרים.

חסיה ישראלי: זה לא המוסד ההיסטורי היחידי שמספר על תולדות העם היהודי בעולם.

חסיה ישראלי: יד ושם מקבל תקציב של 30,000,000 שקלים, יד בן צבי מקבל 11,000,000, האופרה הישראלית מקבלת 24,000,000 שקלים.

חסיה ישראלי: בית התפוצות, שמתעד את תולדות העם היהודי ב-3,000 שנה ומוזיאון ההיסטורי היחידי של מדינת ישראל, לא מכובד.

חסיה ישראלי: כל מדינה מכבדת את המוזיאון ההיסטורי שלה.

חסיה ישראלי: אני רוצה שתראו שיש לנו תוכנית 6 שנתית, שכוללת את שדרוג התצוגה הקיימת.

חסיה ישראלי: הבית בן 30 שנה ושום דבר לא טופל במשך ה-30 השנה.

חסיה ישראלי: אנחנו גם בשלבים די מתקדמים של דיגיטציה של כל המאגרים, כדי שהם יהיו זמינים, כדי שכאשר תבוא אלינו לא רק תראה את המשפחה שלך 5 דורות אחורה אלא תראה גם תמונות של אותה משפחה וסיפורים על קהילות שאליה היתה שייכת אותה משפחה.

חסיה ישראלי: יש לנו מאגרים מסוגים שונים, ועכשיו אנחנו מעלים את הכל על דיגיטציה.

חסיה ישראלי: צריך לשדרג את הלובי.

חסיה ישראלי: התצוגה פה נגמרת במאה ה-18, וצריך לעשות את תצוגת ה-200 שנה האחרונות.

חסיה ישראלי: יש לנו בניין ריק שמחכה לזה.

חסיה ישראלי: תשתיות הבניין פה לא טופלו בצורה שיטתית ואנחנו חייבים להשקיע גם בזה.

חסיה ישראלי: היום התצוגה כוללת את האור קולי המשוכלל שהיה בשנת 1978 במסגרת שקפים.

חסיה ישראלי: בשדרוג הבא אנחנו הולכים לעבוד הרבה על מולטימדיה והקרנות, כדי לשפר ולאשפר למדריכים להראות דברים שהם צריכים להראות.

חסיה ישראלי: אלה המאגרים שיש לנו: גניאולוגיה, קהילות יהודיות, שמות משפחה.

חסיה ישראלי: תסתכלו מה נצבר פה במשך 30 שנה.

חסיה ישראלי: מעל 7,200 אילנות יוחסין.

חסיה ישראלי: לגבי משפחת טדואז יש עץ ותמונות של המשפחה.

חסיה ישראלי: יש לנו מעל 16,500 שמות משפחה.

חסיה ישראלי: כמעט כל אחד שמגיע לכאן מוצא משהו.

חסיה ישראלי: אם הוא לא מוצא את העץ שלו, אז הוא מוצא משהו על המשפחה או על הקהילה.

חסיה ישראלי: יש לנו סיפורים רבים על מאגרי הקהילות עם תמונות נלוות.

חסיה ישראלי: יש לנו תצלומים.

חסיה ישראלי: אני מחנכת 40 שנה, ואני מכה על חטא איך אני לא השתמשתי במה שיש כאן כל כך הרבה שנים.

חסיה ישראלי: ישנם סרטים ותמונות, דברים פשוט מרגשים.

חסיה ישראלי: המרכז למוסיקה יהודית צובר מוסיקה יהודית ואינפורמציה על מלחינים ועל הקלטות.

חסיה ישראלי: אנחנו גם יוזמים הקלטות.

חסיה ישראלי: אנחנו מביאים קבוצות של אנשים להקליט שירה.

חסיה ישראלי: במרץ הבאנו שורה של אנשים להקליט את השירה שלהם מאלכסנדריה, כי הבנו שזה לא מוקלט בשום מקום.

חסיה ישראלי: השדרוג הוא למען העלאת הכל על מאגר אחד.

חסיה ישראלי: קומת הלובי היא רק שטח אחד ממה שיש לנו.

חסיה ישראלי: בסיור אתם תראו איזה שטח ריק ענק יש לנו.

חסיה ישראלי: המטרה שלנו, היא לשדרג את קומת הלובי ואת החלק החדש.

חסיה ישראלי: פה יש כניסה פנטסטית של האוניברסיטה, שכרגע לא מנוצלת כי צריך לשפץ אותה.

חסיה ישראלי: על ידי זה נוכל גם להגדיל את שטח התערוכות.

חסיה ישראלי: אנחנו גם התחלנו בתהליכים של תכנון התצוגה של ה-200 שנה האחרונות על ידי ראיונות עומק עם אישים בנושא.

חסיה ישראלי: תוכנית הפיתוח כפי שהראיתי לכם, כוללת את אותם 6 פרויקטים פיזיים ואת הפיתוח של בית הספר ללימודי העם היהודי, שהוא יותר פרויקט תוכני.

חסיה ישראלי: בתוך 6-10 שנים, תלוי בקצב זרימת התקציבים, יש סיכוי שבית התפוצות יהיה איפה שהוא צריך להיות כמוסד לאומי של עם היהודי.

חסיה ישראלי: אם אנחנו חוזרים לאבא קובנר, אנחנו רואים שאנחנו ממשיכים את אותו מסר שלו: "כאומה ריבונית דומה שהקשה במשימות הוא חידוש הברית עם עצמנו, ברית אדם עם מורשתו, בריתו של הישראלי עם עם היהודי החי וקיים וסובב את הפלנטה של מדינת היהודים כמן אטמוספרה".

חסיה ישראלי: היום אף אחד לא היה מבין את צורת הניסוח הזה, כי אנחנו מתנסחים אחרת.

חסיה ישראלי: מבחינת הקושי האמיתי שבית התפוצות מנסה להתמודד איתו, זה אותו דבר.

חסיה ישראלי: איך לגרום לאנשים שלנו להרגיש שהם שייכים למרקם האחד הזה שקוראים לו העם היהודי.

חסיה ישראלי: אני מוכרחה להגיד במילה אחת למה אנחנו מתכוונים.

חסיה ישראלי: בשנת 1996 שרת החינוך שולמית אלוני, שהיתה שרת החינוך והיה המון רעש סביב הנושא של העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: זה לא היה בשנת 1996.

חסיה ישראלי: בשנת 1993-1994.

חסיה ישראלי: אז התחילו להקרין בטלוויזיה את הכנסת.

חסיה ישראלי: זאת היתה תקופה שבה התחילו לעשות צילומים מהכנסת.

חסיה ישראלי: היא קמה בכנסת, ניגשה לחברה הדתיים ושאלה אותם: למה אתם יורדים לחיי, אחרי הכל האם לא היינו במעמד הר סיני אפילו שהוא אף פעם לא היה.

חסיה ישראלי: האמירה הזאת היא כל כך תמצית של מה שבית התפוצות רוצה לגרום לאנשים להרגיש.

חסיה ישראלי: אנחנו רוצים להפוך את תחושת השייכות הזאת למשהו שאני יכול לעשות אותו ולהנחיל אותו לדור הבא.

חסיה ישראלי: אני יכול לדבר עליו, לספר עליו.

מיכאל מלכיאור: בויכוח שהיה ביני לבין פרופ' שלמה אבינר, הוא אמר:

מיכאל מלכיאור: בואו נסכים שכולנו נבראנו בצלם ה' גם אם אנחנו לא מאמינים ב-ה'.

חסיה ישראלי: זאת הנקודה שמאוד קשה לנו להסביר.

חסיה ישראלי: אנחנו נרד עכשיו לסיור, ואחר כך נחזור לכאן.

חסיה ישראלי: סיור

חסיה ישראלי: אחד הקשיים המאוד גדולים, הוא שאנחנו לא מתאימים לשום קריטריונים.

חסיה ישראלי: אנחנו לא עונים לקריטריונים של מוזיאונים כי אין לנו דברים אוטנטיים, ואנחנו לא עונים לקריטריונים של מוסד חינוכי כי אין לנו שעות הוראה.

חסיה ישראלי: אנחנו משהו מאוד ייחודי.

חסיה ישראלי: אפילו שיש עכשיו תקנה תקציבית, לא ברור מאיפה לשאוב עבורנו ומה ניתן לעשות.

חסיה ישראלי: אנחנו קצת נופלים בין הכיסאות.

חסיה ישראלי: כמובן שגם המלחמה טרפה קצת קלפים.

שלמה להט: את הבית הזה רצו ביודעין לסגור לפני 4 שנים, בגלל חוסר בכסף.

מיכאל מלכיאור: בגלל חוסר בעניין.

שלמה להט: אז הזעיקו אותי העובדים כאן, באתי לאריק שרון וסיפרתי לו, והוא אמר על גופתו המתה.

שלמה להט: בזכותו הבית הזה לא נסגר.

שלמה להט: הוא נתן תקציבים ואמר שזה מה שיהיה.

שלמה להט: עכשיו אנחנו מוכרחים להציל את הבית הזה.

שלמה להט: להמון אנשים אין הבנה אלמנטארית לגבי המשמעות של בית התפוצות מבחינת העם היהודי, מדינת ישראל ועתיד העם היהודי.

חסיה ישראלי: וכמה צריך להשקיע בשביל להפוך את זה לחוויה לדור הצעיר ולמה שהוא מאפשר להתחבר.

חסיה ישראלי: אנחנו היינו שמחים לשמוע שאלות, הצעות ותגובות.

מיכאל מלכיאור: יש לנו בעיה מאוד עמוקה ויסודית בחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: כאשר בנינו את המדינה שכחנו בדרך שאנחנו עם, וזה קיבל עוד יותר חיזוק.

מיכאל מלכיאור: את הכל אני מייחס לחלוקה בין החינוך הדתי לחינוך החילוני.

מיכאל מלכיאור: בחינוך החילוני שכחו שאנחנו יהודי.

מיכאל מלכיאור: בחינוך הדתי חשבו שאנחנו רק דתיים.

מיכאל מלכיאור: בסדק הזה בין המערכות נפל הנושא של העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: העם היהודי זה לא נושא במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: זה לא מעניין אף אחד בציבור הישראלי.

מיכאל מלכיאור: זה לא מקרה מה שסיפרת על אריק שרון, כי הוא היה ראש הממשלה היהודי האחרון במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: הוא הדגיש את זה בכל מקום.

מיכאל מלכיאור: הוא קודם כל יהודי ורק אחר כך ישראלי.

מיכאל מלכיאור: צריך להגיד שממשלת ישראל הקימה משרד לענייני תפוצות.

מיכאל מלכיאור: זה ראוי להבלטה פה.

מיכאל מלכיאור: זה לא מקרה שזה לא מעניין אף אחד היום.

מיכאל מלכיאור: היום המשרד עומד ריק.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי שר, אחר כך שרנסקי ואחר כך שוב אני, ועכשיו זה עומד ריק.

מיכאל מלכיאור: על אף שאלה נושאים נרחבים מאוד וזה תופס מקום מרכזי בתקציב המדינה, אין משרד.

מיכאל מלכיאור: הסוכנות היהודית הולכת ומתדרדרת, לא יהיו אפילו משכורות לשלם.

מיכאל מלכיאור: זה לא מעניין אף אחד, אלא אם כן יש סקנדל ענק.

מיכאל מלכיאור: כאשר התחלנו את התוכנית הגדולה ביותר בשני האחרונות, תוכנית תגלית, זה לא מקרה שרק בגלל קונסטלציה מיוחדת שלא היה לה שום עניין עם תגלית ועם יהדות העולם, זה קם.

מיכאל מלכיאור: לולא העקשנות של אריק להוסיף תקציבים, זה לא היה קם.

מיכאל מלכיאור: היתה לנו ועדת שרים לענייני תפוצות, ושם היו אני, שרנסקי, אריק שרון ולפעמים שמעון פרס.

מיכאל מלכיאור: צריכים לדעת שזה חלק מהעניין.

מיכאל מלכיאור: אתם צריכים להיות ראש החץ ולהוביל למהפכה תודעתית לגמרי במדינת ישראל ובתפוצות.

מיכאל מלכיאור: קשה מאוד לעשות את זה בלי אמצעים.

מיכאל מלכיאור: צריך לשנות לגמרי את הגישה לנושא בקרב דור צעיר שאין לו שום דבר עם העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: את אמרת, שיבקר הישראלי בטולדו ודמעות יזלגו מעיניו אבל הוא לא ייכנס לבית הכנסת בטולדו.

מיכאל מלכיאור: הישראלי שנוסע לחו"ל לא ייכנס לשום מקום יהודי.

קריאה: הוא רק יעשה פסח בקטמנדו.

חסיה ישראלי: זה בגלל החברה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מאשים אותו.

מיכאל מלכיאור: אני מאשים את עצמנו שלא חינכנו אותו לזה.

מיכאל מלכיאור: 30,000,000 דולר זה תקציב קטן.

מיכאל מלכיאור: מקבלים תרומות, תמונה למוזיאון, ששווה 25,000,000 דולר.

מיכאל מלכיאור: זה לא סיפור.

מיכאל מלכיאור: הפילנתרופים צודקים בזה שהם רוצים להכריח את מדינת ישראל לעשות את חלקה בעניין.

מיכאל מלכיאור: אנחנו צריכים לעזור לכם בזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בתור ועדה בהחלט נהיה מחויבים לזה.

מיכאל מלכיאור: דווקא בוועדה הזאת אנחנו יכולים לגייס תמיכה מאוד גדולה בעניין.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח, שאלכס יתמוך בזה.

מיכאל מלכיאור: אתם יודעים איך זה הולך.

מיכאל מלכיאור: הירשזון יכול להיות פתח למשהו, כי יש לו גישה אוהדת בסיסית לנושא.

מיכאל מלכיאור: הוא צריך להבין, שאם הוא לא שם סכום בסיסי על השולחן הוא לא מקדם את הנושא.

מיכאל מלכיאור: אני אשמח להיות שותף.

מיכאל מלכיאור: אתם אומרים שיש לכם הרבה פילנתרופים שמוכנים לשים כסף על השולחן.

מיכאל מלכיאור: צריך להגדיר מה זה הרבה כסף, ולבוא עם זה לאוצר.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר כמעט את כל הפילנתרופים שקשורים לפה.

מיכאל מלכיאור: יש להם מספיק כסף.

מיכאל מלכיאור: יש מחקר גדול שנעשה בסן פרנסיסקו, שטוען שפחות מעשרה אחוזים מהמתנות הגדולות של הפילנתרופים היהודים הולכים למטרות יהודיות.

מיכאל מלכיאור: הסיבה לכך, היא שאנחנו בדרך כלל מבקשים מעט כסף.

מיכאל מלכיאור: אין לנו פרויקטים גדולים.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שאתם יכולים לעשות את זה בסכום של 30,000,000 דולר, אלא הרבה יותר.

חסיה ישראלי: 35,000,000 שקלים.

מיכאל מלכיאור: זה גם לא הרבה כסף.

מיכאל מלכיאור: הבעיה הגדולה יותר היא לגייס את האמצעים לשוטף.

מיכאל מלכיאור: מה שיש עכשיו זה פוטנציאל גדול ויפה, אבל אין הרבה מעבר לזה.

מיכאל מלכיאור: אם רוצים לגייס תמיכה, אתם צריכים לשים יותר דגש על דילמות ושאלות לגבי ערכים יהודים.

מיכאל מלכיאור: הבעיה המרכזית של התודעה בישראל, היא שיהדות מזוהה עם מסורת וחפצים דתיים במהותם: חופה, תלית, תפילין, נרות שבת וכו'.

מיכאל מלכיאור: זה פן אחד של יהדות, אבל יש יהדות שהיא תפיסת עולם: פילוסופיה, מחשבה, ראייה על כלכלה, חברה, מדיניות חוץ וכל שאלה אחרת.

מיכאל מלכיאור: זה לא דבר שניתן לראות חזותית, אבל זה מאוד חשוב.

מיכאל מלכיאור: חשוב שהנוער הישראלי שלא מחובר יתחבר לזה לא כמשהו ששייך לכת הדתית.

אלכס מילר: אני סיימתי בית ספר בארץ ואני לא הייתי כאן.

אלכס מילר: בשכונה שבה הייתי גר במוסקבה יש לפחות 2-3 מוזיאונים שבהם כל תלמיד ביקר באופן קבוע.

אלכס מילר: אם הילד שלי היה גדל שם, גם הוא היה במוזיאון הזה.

אלכס מילר: יש דברים שכל ילד חייב לראותו ולהתרשם.

אלכס מילר: אני חושב שכדאי לפעול לכיוון הזה.

אלכס מילר: אמנם יש חלק גדול מהעולים שמגיעים לכאן בגלל הנושא של האידיאולוגיה והיהדות, אבל יש גם חלק שלא מכיר את זה.

אלכס מילר: אני חושב, שאנשים שעולים ארצה חייבים לעבור את החוויה הזאת כדי להתחבר ליהדות.

אלכס מילר: אני עברתי את זה בדרך הרבה יותר ארוכה.

אלכס מילר: אני איש של ת'כלס.

אלכס מילר: אני אשתדל לסייע לכל הנושא הזה.

חסיה ישראלי: אני רוצה להודות לכם.

חסיה ישראלי: אנחנו ניקח מאוד ברצינות את ההבטחה לסייע עם הנושא של הרחבת הביקורים ועם הנושא של הרחבת התקציבים.

מיכאל מלכיאור: אבל את יודעת את המגבלה של הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע, שנקיים ישיבה נוספת של הוועדה על הנושא ואז נתחיל את מסע הלחץ.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש להודות לכם על עצם הביקור.

מיכאל מלכיאור: זאת היתה חוויה.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער לשמוע, שאין מודעות לנושא היהודי.

מיכאל מלכיאור: זה מזכיר לי את האמרה של שמריהו לוין שאמר, כי העם היהודי הוא עם חכם אבל שכל אין לו.

מיכאל מלכיאור: חבל.

מיכאל מלכיאור: אני משוכנע, שאתם כוועדת החינוך של הכנסת יכולים להוליך אותנו כדי שאנחנו נהיה גורם שיעזור לכם לעורר את הממשלה והכנסת לנושא של בית התפוצות, כחלק מהמהות של העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: זאת לא בעיה של מוסד שצריך לתמוך בו.

מיכאל מלכיאור: אני לא אשכח את התגובה של אריק שרון, שאמר שהוא לא מעלה בדעתו איך יכול אדם יהודי במדינת ישראל לחשוב על רעיון כזה, כאשר הסיבה היא כסף.

קריאה: זה היה רעיון של שרת החינוך בין השאר.

שלמה להט: זה היה על סף ביצוע.

שלמה להט: איך אפשר לעשות דבר כזה.

שלמה להט: אם זה היה במדינה אחרת, היו אומרים אנטישמיים, שונאי יהודים ועוכרי ישראל.

שלמה להט: במדינת ישראל רצו לסגור את המרכז של ההיסטוריה של העם היהודי.

מיכאל מלכיאור: כאשר אברהם פורז, השר לשעבר, שרצה לחסל פרויקט שלי של חגים בקהילה, אמר שמדינת ישראל מותר להיות אנטישמים.

חסיה ישראלי: אני מאוד מודה לכם.