ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 56, 2006-09-03 08:30

מיכאל מלכיאור: את מי שאתם מחנכים, אתם לא מקבלים עליהם קרדיט ומי שלא – אני מבין את הבעיה הזאת, במיוחד זה מוריד, מספר חרדים שלא עושים בגרויות, הם לא נכנסים.

מיכאל מלכיאור: באדווה מכניסים אותם לסטטיסטיקה.

זוהר עובד: כל מי שנולד בטבריה, הוריו גרים בטבריה, יש כאן עוולה וזה גורם נזק גדול מאוד, כי זה מוריד לנו בערך 12% ממוצע בגרויות.

זוהר עובד: מה שמעניין, שאם לוקחים את הבגרויות שלנו, בתי הספר העל יסודיים, אנחנו מקבלים ציונים הגבוהים בצפון הארץ.

זוהר עובד: למשל ברשת אורט, טבריה יש לה את הציונים הגבוהים ביותר בצפון הארץ, רשת אורט, אז משהו כאן לא הולך מסודר ויש צורך לעשות רובריקה נוספת, על הסטטיסטיקה של אדווה, כדי שבכל מקרה, לציבור שלנו יש חשיבות גדולה מאוד, בכל העיר, לראות שהילדים מגיעים להישגי בגרויות מעל לממוצע הארצי.

זוהר עובד: נושא אחר, זה מניעת נשירה, אנחנו הנהלת העיר, רואים במניעת הנשירה, אחד מההישגים הגדולים ביותר, גם אם זה פוגע בהישגי הבגרויות, יש לנו צורך שכל הילדים יהיו במסגרות כאלו ואחרות, בלי יוצא מן הכלל.

זוהר עובד: בוודאי הסעיף השלישי זה סביבה חינוכית תומכת, עם כל מה שקשור בשיפוצי בתי הספר.

זוהר עובד: קחו בחשבון שטבריה זאת העיר היהודית הראשונה, ששוחררה מעול המנדט הבריטי, יש לה כאן מוסדות חינוך משנות העשרים, היה צורך במשך כל השנים האחרונות לשפץ ולשפץ, התקציבים הזעומים שיש במשרד החינוך, לטובת שיפוצים, -

מיכאל מלכיאור: כמה קיבלתם עכשיו בקיץ?

זוהר עובד: קיבלנו בסביבות מיליון שקל, וזה אחרי לובי גדול מאוד.

מיכאל מלכיאור: לפני המלחמה ?

זוהר עובד: לפני המלחמה, אחרי המלחמה לא קיבלנו שום תוספת.

מיכאל מלכיאור: שום דבר?

זוהר עובד: יש לנו צורך, אתם תראו, אני לא יודע אם דווקא בסיור הזה, אבל יש לנו הרבה מוסדות ישנים, שממש לא ראויים ללימודי ילדים.

דרור ללוש: אני אגיד עכשיו לגבי הבינוי של בתי הספר, השקענו למעלה ממיליון שקל שיפוצי קיץ, אתם עוד כמה דקות תהיו בבית ספר ארליך, זה בית ספר שהכוח פלמ"ח ששחרר את העיר, יצא משם.

דרור ללוש: זה בית ספר שהשקענו בו שלושה מיליון שקל, ותראו, למרות השיפוץ, הוא עדיין נראה ישן, כי אין סוף, לפעמים עדיף להרוס בית ספר ולבנות חדש, מאשר לשפץ אותו.

זוהר עובד: כן, יש שם אפילו גגות אסבסט במקומות מסוימים.

זוהר עובד: המון, המון בעיות.

זוהר עובד: בכל מקרה, אנחנו יודעים שהסביבה החינוכית תומכת, הבסיס שלה קודם כל זה ה - FACILITY אחר כך בוודאי כל הנושא של התמיכה בחוסר הלימות וכל הפרוגראמה כזאת או אחרת.

מיכאל מלכיאור: גם המורים,

זוהר עובד: מורים, יש לנו מעורבות לא פוליטית כמובן, בכל הנושא של תמיכה ועזרה ממשרד החינוך, לבחון את המנהיגים, אנחנו מאמינים שהמנהל הוא הדמות החינוכית הקובעת, המנהיגה.

מיכאל מלכיאור: שאז נותנים לו את הכלים.

זוהר עובד: בין היתר חוק מעבידים במדינה הוא לא כל כך פשוט.

זוהר עובד: הסעיף הרביעי שלנו, בקצרה, הוא נושא של רצף לימודים מכיתת גן ועד י"ב, אנחנו רואים בזה חשיבות גדולה מאוד, שתהיה הומוגניות מוחלטת וקשר, קונסולידציה בין השכבות הלימודיות השונות, חטיבת הביניים, היסודי, בין היסודי לגן, שאפשר יהיה לתת מעבר חלק ופשוט ונכון לתלמידים שלנו.

זוהר עובד: הסעיף האחרון, זה נושא של רצף לימודים מבוקר עד ערב, כולל הכתבה ותמהול של מערכות הקהילתיות שלנו.

זוהר עובד: אנחנו בזמן המלחמה דווקא, חילקנו את העיר לשישה רבעים, בכל רובע יש מתנ"ס, בכל מתנ"ס יש עירייה קטנה, שהיא למעשה עכשיו מובילה את כל מה שקשור בקשר שבין הציבור ובין הרשות.

זוהר עובד: זה עשה לנו רזולוציה מאוד גבוהה, בדקנו בזמן המלחמה, זה נתן משוב מצוין לתושבים, נתן להם ביטחון, דרך המערכות האלה טיפלנו בכל מה שקשור בתרבות הפנאי, בנושא של פעילויות חברתיות כאלה ואחרות בתוך המקלטים הפרטיים המשותפים והציבוריים.

זוהר עובד: אנחנו היום מיישמים את התהליך הזה הלאה, לחיים הרגולאטיביים שלנו, בשילוב של מערכת החינוך, שאנחנו מבינים ולומדים שמערכת החינוך, ב -FACILITY שלה, בתי הספר שלה, יכולים לשמש אחר הצהריים לפעילויות ומאידך המתנסים, במקום לפעול רק אחרי הצהריים, גם יכולים לשמש בבוקר את מערכת החינוך.

זוהר עובד: אלו למעשה חמשת היעדים המרכזיים, שטבריה לקחה אותם, שמה על השולחן ומטפלת בהם בתוכנית מסודרת ומאורגנת, שתובל ביחד, מה שאנחנו קוראים המשולש החשוב, זה הרשות, הנהלת הרשות, שכוללת את כל הפקידות, גם מה שנקרא הסטאטוטוריים והבכירים.

זוהר עובד: לידם ועד ההורים, חשוב ביותר יש לנו ועד הורים מאוד פעיל, אתם תיפגשו איתו היום, מאוד דינאמי, מאוד משפיע, ובצד החיובי של הדבר.

זוהר עובד: אנחנו מתייחסים לדעתם, לרצונם למאווייהם, כי הם למעשה הקול קורא של השותפים הכי גדולים שלנו.

זוהר עובד: הצלע השלישית היא מערכת החינוך, מערכת החינוך של משרד החינוך, שנמצאת לידנו, קשובה אלינו, מנהל המחוז מאוד קשוב אלינו, הוא מבין שכאן אנחנו מנסים לעשות תהליך אמיתי, כן, נכון ומקצועי, למען ילדי מדינת ישראל ותושבי טבריה, הילדים שלנו, אנחנו מאמינים גדולים בחינוך, אנחנו חושבים שהחינוך זה פלטפורמה למינוף ושגשוג של העיר, חד משמעית, כמו המערכת הכלכלית, המערכת החינוכית חשובה אף יותר.

זוהר עובד: תודה רבה על זה שהגעתם לטבריה, מבחינתנו זה כבוד גדול.

דרור ללוש: ברשותך, אנחנו רצים לבית הספר, כי הילדים מחכים לנו בשמש לטקס, דליה גל המפקחת של משרד החינוך נמצאת כאן, תודה רבה לך על הכול, באמת.

קריאה: נושא הבטיחות בדרכים, זה הנשמה שלנו, יש הצלחות רבות, יש בעיה אחת ששייכת באמת למשרד החינוך, זה רשות לאומית לבטיחות בדרכים, זה כבר בשנת 2005 וגם עד עכשיו, אנחנו לא מקבלים תקצוב לתת לבתי הספר.

קריאה: אני מבקש להסדיר את הנושא הזה, בין רשות לאומית לבטיחות בדרכים, לבין משרד החינוך, שנוכל לקבל, גם בגני ילדים וגם בבתי ספר.

מיכאל מלכיאור: אני אקצר, אני מודה לראש העיר, האמת היא שדרור הזמין את הוועדה להגיע לפני ארבעה חודשים, לפני שידענו שתהיה מלחמה, כל מה שקרה ואמרתי אנחנו נגיע, ועדת החינוך לפתיחת שנת הלימודים, אני שמח שזה קרה וראש העיר מארח אותנו פה היום.

מיכאל מלכיאור: יש לנו חמישה חברי וועדה, שגם זה די נדיר, בהיסטוריה של הוועדה זה עוד לא קרה, לפי דבריה של מנהלת שהיא כבר מהתחלת הוועדה כמעט.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באים פה בהחלט, כמובן שיש דברים שהועדה יכולה לעשות ויש דברים שמשרד החינוך, אתם יודעים את ההבדל, מה חלוקת העבודה בין הרשויות בישראל.

מיכאל מלכיאור: אבל הוכחנו במשך החודשים האחרונים, שאנחנו מסוגלים להזיז את המערכות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באים פה ללמוד, זה יום חג סך הכול, אנחנו באים פה ללמוד ולשמוע ולנסות אחר כך לעזור ולתקן מה שדרוש תיקון ולשבח ולהלל, מה שכבר תיקנו ועשו.

דרור ללוש: גם על המלחמה, וגם על הנושאים בחוברת, נדון בישיבות הבאות.

דרור ללוש: בי"ס ארליך ברחוב ארליך – קבלת פנים עם ראש העיר טבריה.

קארין: ברוכים הבאים לטבריה, חברי ועדת החינוך של כנסת ישראל.

קארין: ברוכים הנכנסים בשערי בית הספר ארליך, אנו שמחים לארח אתכם ביום חגנו, יום פתיחת שנת הלימודים, יום שכה ציפינו לו.

קארין: בעיקר אחרי החודש הקשה שעבר עלינו, תושבי הצפון, חודש של מלחמה, כאב ואובדן.

קארין: אנו מקווים כי ימי החושך תמו וכי קרני השמש יהפכו אותנו לציבור חם ואוהב.

קארין: ביקורכם בבית הספר מוכיח כי לחינוך מקום חשוב ביותר בחברה הישראלית ואנו מאמינים שתפעלו למען כל ילדי ישראל.

קארין: תלמידי בית הספר מחכים בכיליון עיניים לימי הלימודים, שיאפשרו לנו הרחבת אופקים, קורסי העשרה וחוויה חינוכית.

קארין: בשם כל חבריי, אני רוצה לאחל לכם ולנו שנה טובה, שנת שלום ועשייה ברוכה.

קארין: מי ייתן ונקום כל בוקר, כשאנחנו מחייכים אל העולם והעולם מחייך אלינו חזרה.

ענת מנהלת בית הספר: בוקר טוב, תודה קרין, מכיתה ו', אני חושבת שהיא קריינית כבר מגיל צעיר.

ענת מנהלת בית הספר: שמי ענת, מנהלת בית הספר , אני גאה לנהל את המקום הזה, הייתי חלק מצוות המורים, מהשנים הראשונות שלי בהוראה, עברתי לחטיבת הביניים, וחזרתי למקום הזה.

ענת מנהלת בית הספר: אני מגיעה לכאן עם מדיניות מאוד ברורה, מדיניות שהיא לא כותרת, אלא מעשה של יום, יום, שבו אני מאמינה, מדיניות שהתלמיד במרכז.

ענת מנהלת בית הספר: כשאני אומרת תלמיד במרכז, אני מתכוונת לכל המישורים, זה טיפוח תלמיד בתחום הפדגוגי, זה טיפוח תלמיד בתחום החברתי אישי ורגשי, וזה טיפוח בתלמיד בתחום החברתי.

ענת מנהלת בית הספר: כולם יודעים שילד, שמרגיש , ילד מאושר, ילד מצליח, הוא ילד שייתן בחזרה לבית הספר, והוא ילד שיתרום.

ענת מנהלת בית הספר: אני רוצה לראות בכל יום ילד מגיע מחייך וילד יוצא מחייך, אני מאמינה שאם אנחנו כהורים, ניתן לו את האפשרות הזאת, דרך כל המישורים בבית הספר, אנחנו נקבל את הילד הזה, ובשביל זה אני כאן.

ענת מנהלת בית הספר: נמצאים איתנו נציגי ועד ההורים, יוסי אסרף, יושב ראש הועד וחלק מחברי הוועדה, שתי נציגות כיתות ו', שיכולות לספר על בית הספר, אולי אפילו יותר טוב ממני.

זוהר עובד: מי מתרגש יותר, ההורים או הילדים?

תלמידה: בית הספר פה הוא כמו בית, לומדים ממנו, יש חיי חברה טובים, תשאלו שאלות, אני אענה לכם.

מיכאל מלכיאור: באיזה כיתה את?

תלמידה: אני עולה לו', עכשיו אני,

מיכאל מלכיאור: קודם כל את דיברת מאוד יפה, מאוד, את יודעת חברי הכנסת לפעמים צריכים ללמוד איך לדבר בפני קהל, ואת כבר יודעת, אפילו עם הידיים, כמו בלרינה, את עשית משהו יוצא מן הכלל.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו מאוד מעריכים את זה.

מיכאל מלכיאור: אולי אני אשאל אותך, אתכם, איך היה הקיץ שלכם, מה עשיתם בזמן המלחמה קודם כל?

תלמידה: לנו לא היה לנו - מקלט ציבורי קרוב, לא היה לנו ממ"ד ולא היה לנו חדר – והבית שלנו גם נפגע.

מיכאל מלכיאור: אז מה עשיתם?

תלמידה: הלכנו בסוף לדודה שלי, והייתה הכי קרובה, והיא אמרה שיש לה ממד, אז הלכנו אליה.

מיכאל מלכיאור: ומה אצלך?

תלמידה: אצלנו אנחנו הסתובבנו הרבה –

מיכאל מלכיאור: אבל בכל זאת יכולתם ליהנות מהקיץ?

תלמידה: כן, בזמן החופש ברחנו מטבריה, הלכנו לכמה מוזיאונים, לתל אביב, רעננה.

זוהר עובד: ועכשיו אתן שמחות לחזור הביתה.

תלמידה: כן ,

מיכאל מלכיאור: כמה תלמידים יש לנו בבית הספר?

ענת מנהלת בית הספר: בית הספר הזה הוא באמת מאוד קטן, זה פעם היה בית ספר גדול מאוד בטבריה, שהיו בו מעל אלף תלמידים, נכון להיום יש בו מאתיים שישים תלמידים, בית הספר היום מאוד קטן, שהמטרה שלנו בהחלט להגדיל את מספר התלמידים, דרך עבודה מאוד, מאוד צמודה לכל תלמיד, להגיע למצב שקודם כל בשנה הבאה נפתח שתי כיתות א', זה קודם כל .

יוסף אסרף: הבית ספר הזה הוא בית ספר קהילתי, שמעורבים בו גם ההורים, וגם צוות המורים, סך הכול ההורים מעורבים בנושא של הקהילה, בנושא של הלימודים.

יוסף אסרף: בית הספר הזה התיישב על ועד ההורים שנה שנייה, השנה התחלפה מנהלת, והמטרה שלנו זה לעזור להרים את בית הספר, לרמה שיגדל מספר התלמידים, וההורים מעורבים בכל מה שקורה קהילתית בבית הספר.

מיכאל מלכיאור: עזרתם בשיפוצים בקיץ?

יוסף אסרף: בשיפוצים לא יכולנו לעזור, כי היינו כולם עסוקים בנושא המלחמה, אבל מה שכן, השתדלנו מאוד בשבועיים האחרונים, כשהמנהלת הגיעה לעזור להריץ את בית הספר, במיוחד עם הצוות הנפלא, של העירייה, שהריצו את הכול כדי להריץ ולפתוח את בית הספר בזמן, וכל הבעיות שהיו בסוף השנה.

יוסף אסרף: קיבלנו תמיכה מכל צוות העירייה.

זוהר עובד: בית הספר הוא בית ספר ותיק מאוד, נפתח פה בשנות העשרים במאה הקודמת.

מיכאל מלכיאור: ראש העיר למד בבית הספר הזה.

זוהר עובד: הייתה לי זכות להיות בוגר, אבל לא רק אני למדתי פה, גם אחותי, גם אחי, אשתי, כולנו חונכנו על ידי אותה מורה, קוראים לה ליה גורביץ, היא היום בגיל תשעים ומעלה ועוד היא חיה ומתנהלת בקיבוץ אפיקים, הייתה מורה מיתולוגית, אחת המורות הגדולות ברמה שהייתה לפני הרבה, הרבה שנים.

זוהר עובד: ההסתכלות על המורה היה משהו נשגב, ערך גבוה ביותר.

זוהר עובד: אבל באמת, בית הספר הוציא כאן אלפים של מחזורים, של תלמידים מהטובים ביותר, כאזרחי מדינת ישראל.

זוהר עובד: הרבה מהם עזבו את טבריה, חלקם נשארו בטבריה, הפכו להיות אזרחים גאים של העיר.

זוהר עובד: בית הספר עבר שיפוצים בשנים האחרונות, שלושה מיליון שקל הושקעו פה על ידי משרד החינוך.

זוהר עובד: היות ובית הספר ישן מאוד, השיפוצים לא נראים בעין, אבל יש עוד הרבה לעשות בנוסף, דוגמת הצריף שיושב כאן מאחור, שהוא לא תקני, ויש לו גג אסבסט שצריך להרוס אותו ולשפץ אותו ברמה כזאת או אחרת.

זוהר עובד: העירייה השיגה תרומה, ובשנה האחרונה שופצו כל מתקני הספורט שנמצאים בבית הספר, בהשקעה של כמעט מאה אלף דולר.

זוהר עובד: יחד עם זאת השיפוצים הם נדבך חשוב מאוד, כמובן שההישגים הפדגוגיים לא פחות.

זוהר עובד: היום בהנהלה החדשה של ענת, אנחנו רואים התחלה חדשה ומינוף גבוה.

ענת מנהלת בית הספר: חשוב לי לומר, שאנחנו לא חוזרים לשגרה רגילה בבית ספר, השגרה תשתלב ביחד עם סדנאות ועם פעילויות להפגת הלחץ של הילדים, נחיתה מאוד רכה, עם תוכניות לילדים.

ענת מנהלת בית הספר: הבוקר אחרי הטקס יהיו סדנאות בתוך הכיתות, יועצים משולבים, המורים עברו כאן הכנה בשבוע האחרון, נבנו סדנאות, הסדנאות תתפרסנה בערך על פני שלושה שבועות, בצורה מדורגת, כשלאט לאט נפחית כשנרגיש באמת שהילדים משתלבים יפה בבית הספר.

יוסף אסרף: קיבלת תוספת של יועצת פסיכולוגית?

ענת מנהלת בית הספר: עדיין לא,

יוסף אסרף: זה נושא שצריך להיות בסדר היום, כי לא קיבלנו תוספת וזה לא תקין.

ענת מנהלת בית הספר: הבטיחו לנו גם סטאז'ריות לבית הספר, עדיין לא קיבלנו אותן.

זוהר עובד: ראוי לציין שהדיווח של הקטיושות, היה קרוב מאוד לבית ספר, היו מסביב, בהתחלה, בשבת הראשונה, ב 15 ביולי נפלו כאן שמונה תשע קטיושות, בחלק היותר צפוני, וגם בחלק היותר דרומי של בית הספר.

זוהר עובד: בית הספר לא נפגע, אבל מסביב בתים נפגעו.

ענת מנהלת בית הספר: כולם מוזמנים לטקס.

ענת מנהלת בית הספר: גן שחף/סביון – שדרות הרצל, צמוד לבי"ס ארליך.

גננת: קצת בכי, אבל בסך הכול רגוע, יש לנו שלושים ושמונה ילדים, בגילאי שלוש ארבע, הם כל מתוקים וחמודים, ככה הם, זה אופיים של ילדים.

זוהר עובד: כמה ילדים חדשים יש לכם?

גננת: חדשים חמישה עשר.

גננת: עשינו מפגש היכרות אישי עם ההורים ועם הילדים, אבל בכל זאת יש עדיין בכי.

דרור ללוש: יש הורים שבוכים ביום הראשון.

גננת: זה טבעי, זה לגיטימי, אנחנו נעזור להם.

דרור ללוש: אנחנו התחלנו למחשב את גני הילדים, היום מחשב זה לא מותרות, זה כלי עבודה, זה שכיח בגן.

דרור ללוש: בי"ס איילת השחר, מורדות טבריה, מצגת וסיור.

מנהלת בית הספר: ועדת החינוך של הכנסת מכבדת אותנו בנוכחותה בפתיחת שנת הלימודים.

מנהלת בית הספר: נמצא איתנו גם ראש העיר מר זוהר עובד, דרור ללוש – סגן ראש העיר, דר' זאב פינשטיין, מנהל מחוז צפון רשת אורט, זאב אבידן מנהל מחלקת החינוך.

מנהלת בית הספר: אני כמעט סיימתי את הנאום, הייתי בחלק של התודות, בכל זאת אני רוצה להודות, אז התלמידים קצת סבלנות, אני שתיים שלוש שורות אחורה, אני רק בחלק של התודות ואחר כך נכבד את האורחים שלנו היום.

מנהלת בית הספר: אם כן אמרתי, לסיום שלוחה תודתנו והערכתנו לאחינו תושבי המרכז והדרום, לכל אותם אנשים טובים שהושיטו ידם לנו, בשעתנו הקשה, תודה לממשלת ישראל, משרד החינוך, הרשות העירונית ורשת אורט, שנערכו לחזקנו ולהצליח דרכנו החינוכית.

מנהלת בית הספר: עוד תודה והערכה לצוות החינוכי, מחנכים ועובדי מינהלה, על ההכנה והמאמץ בארגון בית הספר.

מנהלת בית הספר: לחבריי בצוות הניהול, תודה על עבודתכם והערכותיכם לצידי, למנהל חטיבת הביניים, מר דסה שמעון, ולמנהלת החטיבה העליונה, הצלחה בתפקידכם החדש.

מנהלת בית הספר: לכם תלמידים יקרים, איחולים חמים לשנת לימודים מצוינת, הישגית ובטוחה, וברכת המשך יום נעים לכולנו.

מנהלת בית הספר: אני רוצה להזמין את כבוד ראש העיר, מר זוהר עובד, לשאת את ברכתו לשנה החדשה.

זוהר עובד: בוקר טוב לכולם, מכובדיי, חבר הכנסת הרב מלכיאור, יושב ראש ועדת החינוך, חברי כנסת נוספים שהגיעו פה לטבריה, וכיבדו אותנו בנוכחותם, זה כבוד גדול לעיר, שועדת החינוך מצאה את עצמה מחויבת לעיר, להגיע היום, ביום הראשון של הלימודים לטבריה.

זוהר עובד: מנהלת מחלקת החינוך, דליה גל, מפקחת שמלווה אותנו, אפרים גבאי, וכל צוות המה"ד עליזה , המורים, המנהלים, המנהלות, שנמצאים פה במערכת החינוך שלנו.

זוהר עובד: ואתם תלמידים יקרים, טבריה עברה מאז ה 15 ביולי משבר לא קל, כמו שאר ערי הצפון.

זוהר עובד: במיוחד טבריה עיר תיירות משגשגת, שלא ידעה משבר מהסוג הזה, אלא רק ב- 1970 וגם לשעה קלה ולא יותר.

זוהר עובד: העיר שלנו, חברי הכנסת, התארגנה מיד עם נפילת הקטיושות הראשונות, לפעילות שוטפת שלמעשה לא הייתה מוכרת מאז ומעולם לעיר.

זוהר עובד: לימדו אותנו איך עושים מל"ח, אבל לא כשיש נפילות של קטיושות.

זוהר עובד: כולנו הודרכנו לנהל משבר של אירוע המוני, אבל אף פעם לא תודרכנו, לנהל משבר של נפילת טילים על העיר שלנו.

זוהר עובד: ברגעים האלו, ביום שבת, ה- 15 ביולי, למעשה נוהלה העיר על ידי קומץ אנשים, שהתחברו אליהם קומץ עוד יותר גדול של אנשים, שאליהם התחברו קומץ עוד יותר גדול של אנשים.

זוהר עובד: אני ראש העיר, לידי חברי המועצה ברובם, חברי הנהלת העיר, הפקידים הבכירים של עיריית טבריה, ו92% מעובדי העירייה, זה הדבר הגדול והמרגש ביותר, שנעשה בעיר טבריה, לאורך כל המלחמה.

זוהר עובד: האחדות בעיר.

זוהר עובד: מאות עובדי עיריית טבריה, ללא יוצא מן הכלל, עבדו סביב השעון ופעלו בצורה נחרצת, בתחושה של שליחות מסירות, למען התושבים של העיר טבריה.

זוהר עובד: מתוך שבע מאות עובדי עיריית טבריה, שישים וארבעה בלבד נפקדו במלחמה וגם להם הוריתי להוציא צווי ריתוק, להחזיר אותם לתוך מסלול העבודה השוטף.

זוהר עובד: עיריית טבריה פעלה במשך כל המלחמה, ללא לאות, כדי לקדם גם את תיקון התשתיות המקלטים, כדי לתת טיפול בחלוקת המזון והמצרכים הבסיסיים, כדי להנעים ולפרוק את הלחץ של התושבים הנמצאים במקלטים, מעל עשרת אלפים תושבים יצאו מהעיר למסלולים של בין יום עד שבעה ימים לכל רחבי הארץ, למרכז ולדרום.

זוהר עובד: עם ישראל התגלה בשיא חוסנו, מעל מאה רשויות מעובדי המדינה, תרמו לנו ותמכו בנו במשך כל אורך הלחימה.

זוהר עובד: המלחמה הייתה קשה, היו פגיעות, טבריה התחולל נס גדול מאוד, למרות 190 קטיושות, 122 מילימטר, שנפלו ברחבי העיר, כמות הנפגעים הייתה אפסית, חמישה פצועים קל, אף לא הרוג למזלנו.

זוהר עובד: וגם אותם בתים שקיבלו פגיעות ישירות, התושבים לא היו בתוך הבתים, הם עזבו מכל מיני סיבות לפני כן.

זוהר עובד: אני רוצה להגיד לכם היום תלמידים יקרים, חברי הכנסת, שאני גאה להיות ראש של קהילה מסוג הזה, ראש קהילה שיודעת להיות מחובקת, ולחבק, שיש בה אהבת חינם, ויש בה עוצמות ויכולות של ניהול עצמי, המלחמה הזאת הובילה והבליטה את הגדלות של התושבים של העיר טבריה.

זוהר עובד: היום יותר כל, יום שמסמל את יכולתה של המערכת הקהילתית שלנו, את יכולתה של ממשלת ישראל להמשיך קדימה ולנהל את החיים שלנו כמו שצריך.

זוהר עובד: היום נפתחה שנת הלימודים, אנחנו בעיריית טבריה בתוך המלחמה עצמה, בשלהי המלחמה, הודענו לתקשורת שאנחנו פותחים את שנת הלימודים, שהאמנו בפתיחת שנת הלימודים, זה הניצחון שלנו על אויבנו בצפון המדינה, על החיזבאלה.

זוהר עובד: אכן אני רוצה כאן תודות רבות, ראשית כל לרשת אורט, מיכל זאב ולכל הצוות, על התמיכה הבלתי מסויגת במערכת החינוך שלנו.

זוהר עובד: לדרך המקצועית שאתם מובילים, לתמיכה הכוללת, לשר החינוך, לכל הצוות, שנמצאים לידינו עוזרים ועזרו בפתיחת שנת הלימודים.

זוהר עובד: לצוות הניהולי של בית הספר, לעליזה שעושה עבודה אדירה, ישר כוח על כל המאמץ של פתיחת שנת הלימודים.

זוהר עובד: המערכת החינוכית של עיריית טבריה, לדרור, לבני, לכל הצוות הפקידים והפקידות, המנהלים שנמצאים לידם.

זוהר עובד: לכם מורים ומורות, תלמידים יקרים, לכם אני מאחל שנה של שגשוג, של למידה מרתקת ומעניינת, החשוב ביותר, השקעה חוסן ובעוצמות שלכם כתושבי מדינת ישראל וכתושבי העיר טבריה, יישר כוח ותודה רבה.

עליזה מנהלת בית הספר: אני מתכבדת להזמין, את יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת הרב מיכאל מלכיאור, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, קודם כל אחד מחברי הכנסת שיושב פה, הכי צעיר, שישב לידי, אמר לי – בדיוק גמרתי בית ספר אורט, ונכנסתי לכנסת, אז אתם יודעים מה קורה כשגומרים בית ספר אורט?

מיכאל מלכיאור: אתם כולכם מוזמנים להיכנס ישר לכנסת, אם אתם רוצים, מכסימום לעשות צבא קודם, לגמור דבר אחד או שניים, אבל יש מסלול ישר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לכם דבר, קצת יותר רציני, לפני שבועיים נשלחתי כדי להסביר את המלחמה בחוץ לארץ, בכמה וכמה מדינות, הגעתי מאוד רחוק, עד לאוסטרליה, ושם היה מפגש של כל תלמידי התיכון היהודיים בעיר מלבורן, הם שאלו אותי קודם כל מה מרגישים תלמידי התיכון, זה היה בעיצומה של המלחמה איך מרגישים החברים שלנו בישראל.

מיכאל מלכיאור: זאת הייתה שאלה אחת.

מיכאל מלכיאור: שאלה שנייה שהם שאלו, אני חושב שזו שאלה שראוי לחשוב עליה.

מיכאל מלכיאור: למה אנחנו כיהודים, יושבים מאוד, מאוד רחוק, אלפי, אלפי קילומטרים מטבריה, למה אנחנו צריכים לחשוב על הציונות ולמה חשוב לנו לבוא לישראל.

מיכאל מלכיאור: הקהילה שם מאוד, מאוד ציונית, מאוד מחוברת לישראל.

מיכאל מלכיאור: הם קראו כל יום בעיתון על הצרות ועל הרקטות, הקטיושות, ושם אין להם רקטות וקטיושות.

מיכאל מלכיאור: אני הסברתי להם על מה שקורה אצלנו בכנסת, בממשלה, ועל מה אנחנו מדברים ודנים.

מיכאל מלכיאור: אני אספר לכם מה שהיה לי בתחילת המלחמה, לא רחוק מפה, במושב כמה קילומטרים מפה, מושב מירון, הייתה משפחה שהגיעה מנהרייה, הם רצו קצת שקט ושלווה, והתארחו אצל ההורים, לשבת, והאימא של המשפחה הדליקה נרות, ותוך דקה נפלה שם קטיושה, והקטיושה הרגשה גם את הסבתא וגם את הנכד.

מיכאל מלכיאור: ביקשו ממני לבוא ולדבר בהלוויה, דיברתי על הסבתא, הסבתא באה מרומניה, הסבים והסבתות שלה, נספו בשואה, בהונגריה וברומניה.

מיכאל מלכיאור: ופה זה אותו דבר, מה שקרה אז, היו כאלה ששנאו אותנו, ואותו דבר מה שקורה עכשיו, יש כאלה ששונאים ורוצים להרוג.

מיכאל מלכיאור: אבל יש הבדל מאוד גדול וזה חשוב לזכור את זה, הבדל מאוד גדול שהיום לא יכולים סתם ככה להרוג בנו, היום יש לנו מדינה, עם כל הבעיות וכל השאלות, אתם בטח קוראים בעיתון ורואים בטלביזיה, כל השאלות, שאלות קשות, יש לנו צבא, וצבא עם חיילים נפלאים אחד, אחד, ממש החיילים הכי טובים בעולם, ואני קצת יודע מה קורה בעולם.

מיכאל מלכיאור: לא הכול אנחנו יכולים להחליט לבד, אבל אנחנו יכולים לקבוע את עתידנו, את עתיד ילדינו, ביחד את העתיד שלכם, וזה דבר שלא היה במשך כל ההיסטוריה היהודית.

מיכאל מלכיאור: באו ממדינה למדינה, גורשו, והיו בעיות עד השואה הנוראה.

מיכאל מלכיאור: היום גם אם יש שאלות מאוד קשות ואנחנו יושבים עם השאלות הללו בכנסת, אין תשובות פשוטות, זה לא פשוט איך להתנהל עם ארגון של מחבלים, שמסתתר תחת בתי ספר, אוכלוסייה, אזרחים, ילדים, מסגדים, כנסיות.

מיכאל מלכיאור: מה עושים?

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא רוצים להיות סתם כאלו שבאים והורגים באוכלוסייה האזרחית.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זה אנחנו לא מוכנים שיפגעו בבית שלנו, בתוך הגבולות שלנו.

מיכאל מלכיאור: אלו שאלות קשות, אבל הן שאלות שאנחנו כמדינה יהודית ודמוקראטית, אנחנו נטפל בהם.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד מקווה שאתם גם בדיונים שיהיה לכם, ובטח עברתם את קיץ די מטורף, אבל גם דיונים שיהיו לכם בבית הספר, תדעו לכם, זאת זכות אדירה שאנחנו יכולים ביחד, לקבוע את עתידנו, לדאוג שהמדינה הזאת תהיה מדינה יותר טובה לחיות בה, יותר חזקה, ושגם בעזרת השם תחיה בשלום עם השכנים שלנו, יום אחד זה יגיע, זה לוקח זמן ועוד פעם יש אכזבה ועוד פעם יש אכזבה, אבל בסופו של דבר ידעו השכנים שלנו שאין לנו שום כוונה ללכת למקום אחר, כי זה הבית שלנו, וככה זה יהיה תמיד.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה שתהיה לכם שנת לימודים פורייה, מהנה, שיהיה הרבה כיף והרבה לימודים טובים, תודה.

מנהלת בית הספר: עוד ברכה, מהממונה על החינוך, סגן ראש העיר, מר דרור ללוש.

מר דרור ללוש: בוקר טוב, יש פה כמה שהיו מעדיפים להישאר בחופש, אני רוצה לומר ברכה קצרה מאוד, זה שכאן בחדר אחד, נמצאים ראש העיר, אדוני ראש העיר זוהר עובד, נמצא יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, עם חברי הוועדה, חמישה חברי כנסת, נמצאים נציגים ממחלקת החינוך של העירייה, מפקחת של משרד החינוך וכל האנשים החשובים האלה, הגיעו בשבילכם, זה אומר שמשהו מאוד משמעותי קורה היום.

מר דרור ללוש: מה שקורה היום שנכון עשתה מדינת ישראל, שהחליטה למרות המלצות של כאלה ואחרים, לדחות את פתיחת שנת הלימודים לסוכות, לפתוח את שנת הלימודים היום, כי מדינה שמכבדת את עצמה, צריכה לא לשנות את תאריך פתיחת שנת הלימודים, גם אם מתקיימת מלחמה, ויש לזה משמעות גדולה.

מר דרור ללוש: לסיום דבריי אני רוצה לומר לכם, במיוחד לתלמידים היושבים כאן, יש לחטיבת הביניים, מנהל חדש, מנהל חדש וטוב, קוראים לו שמעון – וכולנו ביחד נעשה הכול שמגמת העלייה של בית ספר איילת השחר, תמשיך ותתקיים.

מר דרור ללוש: לכל התלמידים כאן, אני רוצה לומר לכם, שאם יש כאן מישהו, שלא ירים את היד, שירגיש עם עצמו, ששנה שעברה הייתה לו שנה בינונית, ששנה שעברה הייתה לו שנה שלא כל כך הצליחה, השנה זאת השנה שלו, הוא הולך להצליח, הוא הולך להצליח בגדול, ובסוף השנה הזאת, כי אנחנו נפגשים הרבה, אנחנו נראה הצלחות גדולות, גם באופן אישי וגם מבחינה בית ספרית, תודה רבה לכולם.

מר דרור ללוש: אנחנו כאן נמצאים בבית ספר המעלה, איילת השחר, זה בית ספר תיכון שש שנתי, זה בית ספר שמנוהל על ידי רשת אורט והעירייה במשותף, רשת אורט הם פרטנרים בכירים בניהול בית הספר ואנחנו חושבים שהקשר איתם הוא קשר מדהים ותיכף תשמעו.

מר דרור ללוש: אני רוצה רק ברשותכם, לאחר הסקירה המאוד קצרה של מנהלת בית הספר, על השש שנתי, ופגישה קצרה עם תלמידים ואני מתנצל על כך, אנחנו נדון בארבעת הנושאים שהעירייה העלתה, למרות שיש לנו עוד זמן באולפנית, אבל אני רוצה שפה נדון בנושאים שהעירייה העלתה, כי אם נגמור את הסיור בלי לדון בנושאים האלה, אנחנו פשוט נפספס, עליזה בבקשה, קצר.

עליזה מנהלת בית הספר: קודם כל ברוכים הבאים, כמה משפטים למה שהיה קודם, אנחנו נכחנו בטקס של חטיבת הביניים, שכבת ח' וט', ראיתם את גודל האולם, יש כאן אלף תלמידים ולכן אנחנו מחלקים את זה בשלושה סבבים, אז לפחות שתדעו אל מי דיברתם ומי היה נוכח.

עליזה מנהלת בית הספר: כמובן בשעות הקרובות יש לנו טקסים גם לשאר תלמידי השכבה.

עליזה מנהלת בית הספר: נמצאים איתנו כאן גם תלמידי כיתה י"א 3, כיתה מדעית בבית הספר, במקרה הזה אני גם מחנכת שלהם, רז, מתן ונוי, אני ככה בכמה מילים אציג את בית הספר, כך ביקשו ממני.

עליזה מנהלת בית הספר: כפי שאמרתי בית הספר מונה כאלף תלמידים, קצת פחות מאלף, 17 כיתות בחטיבת הביניים, 17 בחטיבה העליונה.

עליזה מנהלת בית הספר: בבית הספר כפי שאתם רואים קיים אשכול פיס, זה האשכול, למדעים ואומנויות.

עליזה מנהלת בית הספר: האשכול הזה למעשה פועל גם בשעות אחר הצהריים, באמצעות הפעלת חוגים, עד היום זה הופעל באמצעות הרשות העירונית, יש איזה שהוא משא ומתן שהוא יועבר לניהולה של רשת אורט.

עליזה מנהלת בית הספר: לגבי מגמות בבית הספר, אני ככה אדבר מהר ואעשה את זה מהר שיהיה לכם מושג.

עליזה מנהלת בית הספר: בבית הספר נפתחה לפני מספר שנים מגמת הביו טכנולוגיה, מגמה מצליחה מאוד.

עליזה מנהלת בית הספר: בסך הכול זו מגמה שצומחת מתוך מסלול מצוינות בכיתה ז', ח', מתעצבת לכיתה מדעית שנתמכת בעבר על ידי ניצני עתידים, היום זה הזנק עתידים, וכל מיני אנשים טובים בדרך שמגבים את הכיתה הזאת.

עליזה מנהלת בית הספר: הכיתה הזאת, הכיתה המדעית הולכת וצומחת היא קיימת אצלנו עד כיתה י"א, כי לפני מספר שנים פתחנו כיתה, את הכיתה הזאת.

עליזה מנהלת בית הספר: יש מספר תלמידים בכיתה הזאת, שלומדים ביולוגיה ומחשבים, בסך הכול כיתה שהיא גאוות בית הספר, שמונה בין ארבעים לארבעים ושתיים תלמידים בדרך כלל.

עליזה מנהלת בית הספר: כפי שאתם רואים, אצלנו גם לומדים מחשבים, אומנות, מגמת האומנות ניכרת בכל פינה בבית הספר, התלמידים מציירים פה על הקירות.

עליזה מנהלת בית הספר: אני לא יודעת מה הספקתם לראות, אבל בית הספר משתרע על 14 דונם ויש הרבה מה לראות, בכל הכיוונים, גם על הקירות, גם את הכינרת אפשר לראות וזה מתנה שניתנה לנו.

עליזה מנהלת בית הספר: אם כן זו מגמת האומנות, מדעי החברה, גיאוגרפיה, בעיקר אנחנו מתמקדים בכיתת המב"ר, זה קצת יותר פשוט להם, מעניין להם, וכמובן יש גם מקצועות מוגברים, תושב"ע אנחנו מלמדים חמש יחידות, לתלמידים שבסוף י' קצת לא הסתדר להם השיבוץ ולא כל כך הולך להם, במיוחד בינוניים, אומנות לא מוצא חן בעיניהם, מדעי החברה יותר מדי מלל, הם נכנסים לתושב"ע מצליחים מאוד במקצוע המוגבר הזה, גם מזרחנות, כימיה ופיזיקה.

עליזה מנהלת בית הספר: אלה המקצועות המוגברים.

עליזה מנהלת בית הספר: כמובן שבתוך כל תוכניות הלימודים, אנחנו מגבים ומחזקים באמצעות פרויקטים פדגוגיים, אני הכנתי שקף קצר מאוד, כי לא רציתי להלאות בהרבה מאוד שקפים, אבל פחות או יותר מלמד על פרויקטים פדגוגיים, שמגבים תוכנית עבודה מאוד, מאוד מסודרת.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו יודעים מה אנחנו עושים, יודעים להגדיר את המטרות, יודעים להכין יעדים , אחריות ביצוע וכיוצא בזה.

עליזה מנהלת בית הספר: לכל פרויקט שיכול רק לחזק את תוכנית העבודה שלנו, הוא זה שנכנס.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו רואים למידה מהצלחות תוכנית שבעצם עובדת בהצלחה כבר שנתיים בבית הספר, אנחנו הולכים לחנוך בתי ספר אחרים במהלך השנה הזאת.

עליזה מנהלת בית הספר: מרכז למידה ללקויות למידה, יש לנו כיתה ז' עד כיתה י"ב למעשה, שם אנחנו מסייעים לתלמידים לבד מההקלות שניתנות בבחינות הבגרות, מנסים לעזור להם בלעקוף את הלקות שלהם, כדי ללמוד.

עליזה מנהלת בית הספר: נגישות לטכניון, אחת לשבועיים כיתה מדעית ט' וי' השנה, ילמדו בטכניון יום שלם, אחת לשבועיים.

עליזה מנהלת בית הספר: אני חושבת שזה מכובד מאוד, בטכניון יש הרבה מה לתת, אחרי שהקמנו צוות היגוי והוצאנו את התוכנית אל הפועל, עבדנו על זה שנה שלמה.

עליזה מנהלת בית הספר: תלמידים כותבים פה עבודות גמר בנושאים מנושאים שונים, שהם מעוניינים לכתוב עליהם והם לא בתוכנית הלימודים, פעמים יש תלמידים שבוחרים גם מתוך תוכנית הלימודים.

עליזה מנהלת בית הספר: חכמים בריבוע, הקשר אל הקהילה, הקהילה בתוכנו ואנחנו עם הפנים אל הקהילה.

עליזה מנהלת בית הספר: חכמים בריבוע זה בעצם רשת מזון שבעצם מלמדת דרך המורים שלנו, את כל נושא הצרכנות, השיווק, ואיך לצרוך חכם.

עליזה מנהלת בית הספר: התוכנית מוצלחת מאוד, כשיהיה לנו זמן אני אשמח להרחיב את הדיבור.

עליזה מנהלת בית הספר: שיעורים מתוקשבים, כהכנה לבגרות, זה דבר שהולך ומתרחב כל שנה, השנה הרחבנו את למידת האנגלית דרך מחשב.

עליזה מנהלת בית הספר: זה גם מקום שאליו מגיעים תלמידי הביו טכנולוגיה, לכל מיני התנסויות, מעבדות משוכללות שבית ספר לא יכול להרשות לעצמו וגם אין סיבה.

עליזה מנהלת בית הספר: כפי שציינתי קודם, מצוינות אלפיים, כיתות מבר קיימות בבית הספר, שותפות 2000, קשר עם הקהילות, יש לנו באמת הרבה קשרי חוץ, תלמידים שיוצאים אל קהילות שונות, גם רשת אורט מסייעת לנו בעניין ותלמידי כיתות ח' חזרו רק לפני כחודשיים.

עליזה מנהלת בית הספר: פנימיות יום, גם זה קיים אצלנו, אני מקווה שגם השנה, בני ויזן הבטיח לבדוק את הנושא, סולמות באנגלית, כיתת דרור אולי אני רוצה להתעכב עליה, אם דיברתי על קצה אחד של מצוינות, אז אני רוצה לדבר על הקצה השני, תלמידים שבעצם נושרים מבית הספר, גם נשירה סמויה וגם באמת אי ביקור סדיר בבית הספר.

עליזה מנהלת בית הספר: החלטנו להקים כיתה שהצליחה מאוד יפה בשנה קודמת בכיתה ט' והיום היא ממשיכה גם בי'.

עליזה מנהלת בית הספר: העלות הכספית היא באמת גבוהה, אבל כיתה כזאת, שמונה בין עשרים לעשרים וחמישה תלמידים, הם תלמידים שבאמת צריך לעקוב אחריהם, להביא אותם לבית הספר וגם שיצליחו בסופו של דבר.

עליזה מנהלת בית הספר: הכיתה הזאת מקבלת ארבעה מחנכים, עם הרבה שאר רוח, אהבה, התנדבות, אנחנו גם ממנים יציאתם אחת לשבוע לקיבוץ רביד, כדי לקבל חיזוקים בנושא מנהיגות, דימוי עצמי וכיוצא בזה.

עליזה מנהלת בית הספר: הפרויקט הצליח מאוד בכיתה ט', תלמידים לא נשרו לנו משם, ואנחנו מקווים –

דרור ללוש: מה הגילאים של כיתת דרור?

עליזה מנהלת בית הספר: כיתת דרור התחלנו בכיתה ט', עכשיו יש לנו ט' וי'.

דרור ללוש: כרגע כיתה י', תהיה דרור?

עליזה מנהלת בית הספר: כן,

דרור ללוש: זה אומר שבעוד ארבע שנים, יהיו ארבע כיתות דרור?

עליזה מנהלת בית הספר: נכון, אני מקווה שאני אחזיק מעמד מבחינת העלות הכספית, זה עולה לנו 135,000 שקלים שתי הכיתות, אנחנו קצת נעזרים בקרן קרב, גם רשת אורט נותנת יד לעניין, אבל התלמידים אחת לשבוע נמצאים בקיבוץ רביד, מקבלים סדנאות עד השעה שלוש וחצי, סדנאות של מנהיגות, כאשר ביום, יום, כשיש ארבעה מחנכים כאלה, אז יש להם זמן לצאת עם תלמיד ולשוחח איתו בחוץ, בשעות אחר הצהריים להיות בקשר עם ההורים, בעצם ליצור מצב שכושר האחיזה שלהם יהיה כזה, שהם יאהבו את בית הספר, שירגישו שמישהו מתייחס אליהם, וזה לא סוד שבית ספר מקיף גדול, נורא קשה לטפל בעניין הזה באופן אישי, בוקר וערב.

עליזה מנהלת בית הספר: לכן הפרויקט הזה באמת עוזר לנו.

עליזה מנהלת בית הספר: פרויקט של רשת אורט, שמדברים על נתונים תכלס, בנושא הבגרות, עם הנחייה לרכזים, אנחנו התחלנו עם זה, אנחנו בטוחים שגם זה יעזור לנו.

עליזה מנהלת בית הספר: תוכנית הגבהה, אנחנו מסמנים תלמידים במיפוי אישי, לכלל תלמידי בית הספר.

עליזה מנהלת בית הספר: לאן אנחנו רוצים להגביה אותם, מסמנים מטרה, ותוך כדי הדרך אנחנו בודקים בכל רבעון, שם אנחנו נעצרים ורואים גם ציונים.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו רואים כיצד הילדים האלה מגביהים את עצמם מהמקום בו הם נמצאו.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו גם משבצים אותם מט' לי', לאו דווקא על פי הקריטריונים באופן מדויק, אלא מנסים גם לדחוף אותם קצת כלפי מעלה.

עליזה מנהלת בית הספר: מהניסיון שלנו דחפנו כחמישה שישה אחוזים כלפי מעלה, הם הסתדרו יפה בכיתה, נכון, לא היו להם ציונים של מאה, גם שבעים ושבעים וחמש זה טוב, אבל ההרגשה היא טובה, הם הרגישו פתאום שהם יכולים ומסוגלים.

עליזה מנהלת בית הספר: אין ספק שזה משפר אווירה, כמובן הציונים.

עליזה מנהלת בית הספר: ציינתי קודם מסלול מצוינות היו כל מיני תוכניות של הגבהה משלוש לארבע יחידות.

עליזה מנהלת בית הספר: אני לא אמנה עוד פרויקטים, נעבור הלאה, אני רוצה להציג את מטרות בית הספר לשנת הלימודים תשס"ז.

עליזה מנהלת בית הספר: בעצם רציתי להציג בפניכם איך בית הספר נערך למצב החירום, אני לא יודעת כמה זמן יש לכם, אז רק את המטרות.

עליזה מנהלת בית הספר: נגיע ישר למטרות בית הספר.

עליזה מנהלת בית הספר: אני אקדים ואומר שבכל שנה אנחנו מגדירים את המטרות של בית הספר, בדרך כלל שלוש במספר, עם עוד שתי מטרות המשך, כי אפשר לעשות מטרה אחת בשנה אחת, בונים תוכנית עבודה מסודרת, ובסך הכול מתקדים לאור אותה תוכנית, עם נקודות זמן של בקרה, זה המיוחד בתוכנית העבודה, שאנחנו לא רק מציגים את התוכניות עצמן, אלא גם מבקרים את עצמנו.

עליזה מנהלת בית הספר: אני הגשתי תוכנית לרשת אורט, התוכנית עדיין לא אושרה, אני לא הספקתי לדבר עם זאב, אבל יש רוח טובה, לעזור.

דרור ללוש: יש יותר שירותים פסיכולוגיים מאשר היה לפני המלחמה?

עליזה מנהלת בית הספר: מה שהציעו לנו, שככל שנרצה –

קריאה: שירות פסיכולוגי, הכסף נכנס למועצות, לעיריות.

דרור ללוש: אני שואל אם קיבלתם.

קריאה: לא, העירייה לא נתנה עדיין –

עליזה מנהלת בית הספר: זה בינתיים לא יצא לפועל, אבל אני יודעת שיש רוח טובה, והוגשה באמת תוכנית מסודרת ולא הספקתי לדבר עם זאב.

עליזה מנהלת בית הספר: אם כן אלה מטרות בית הספר, שיפור האקלים הבית ספרי, זה המשך ממטרה של שנה שעברה.

עליזה מנהלת בית הספר: פיתוח הדיאלוג הבית ספרי, זה כולל את הנקודות, פיתוח הדיאלוג הבית ספרי בין באי בית הספר , פיתוח כלים לפיתוח ומעקב אחר ביקור סדיר של התלמידים, נעלה נאותה, קיצור של נאותה ונוכחות, איחורים, תלבושת, הפרעות, כל זה נכנס.

עליזה מנהלת בית הספר: המטרות נגזרו ממטרות רשת אורט, המטרה השנייה שלנו, חינוך לערכים ולמורשת העם היהודי ואהבת הארץ, מטרה של רשת אורט, אין ספק שגם בעקבות המלחמה, אחרי שראינו כמה הנושא הערכי והערבות ההדדית מאוד, מאוד חשובים לעם ישראל ומחזקים, אין ספק, עשינו את זה בשנים האחרונות, נעשה את זה השנה תוך הרחבה, אם עשינו את זה בכיתות ז', בגיל המצווה, במסגרת משימות בר מצווה, ובכיתה י' במסגרת מחויבות אישית, הרחבנו את זה מז' עד י"א, אנחנו בשנה הבאה מקווים להרחיב את זה גם לי"ב, אנחנו רוצים זמן להתמודד עם הכמות הגדולה שאנחנו לוקחים על עצמנו ומאוד מקווים שהדברים האלה יבואו לידי ביטוי כבר השנה.

עליזה מנהלת בית הספר: רשת אורט הוציאה תוכנית לזהות יהודית, אנחנו בקשר עם המכון, הוא עוזר לנו מאוד בתוך בית הספר בעניין הזה, לגבי זהות היהודית.

עליזה מנהלת בית הספר: מסע בראשית לכיתות י"א, שרשת אורט גם מסייעת לנו להוציא, מסע שבעצם מפגיש את התלמידים עם אהבת הארץ, שינה באוהלים, הליכה ברגל, לאתרים כאלה ואחרים, וגם עם הזהות היהודית.

עליזה מנהלת בית הספר: זאת אומרת ה תלמידים מקיימים ערב שבת ומבלים את השבת בירושלים, באווירה דתית כמובן.

עליזה מנהלת בית הספר: אולי חלקם בפעם הראשונה ישמעו את הקידוש בערב שבת, ואת ההבדלה במוצאי שבת.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו חושבים שבאמת זה ראוי ונכון.

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו נצא השנה למסע הזה.

עליזה מנהלת בית הספר: אני ראיתי סרטון באחד המפגשים של רשת אורט של בתי ספר שיצאו בשנתיים האחרונות ומאוד התלהבתי.

עליזה מנהלת בית הספר: גם המנהלים בהחלט המליצו.

עליזה מנהלת בית הספר: כמובן שיש לנו רכזים שיובילו את המהלך הזה, של התנדבות בקהילה ואני מאוד מקווה שעם כל המעטפת הזאת, תלמידינו יקבלו יותר, כי בעצם מה שראינו במלחמה, כל פרץ הרגשות הזה, זה תוצאה של חינוך.

עליזה מנהלת בית הספר: אני מאוד מקווה שההרחבה של הנושא הזה, תעשה אותנו עם מאוחד, שלא נדע צרות אבל בזמנים טובים הנושא הזה, אין ספק חשוב ביותר.

עליזה מנהלת בית הספר: המטרה השלישית, כל בית ספר שואף אליה, הגדלת מספר התלמידים בבית הספר, לצורך זה נעשות כמה פעולות, המשך פיתוח המצוינות בבית הספר, אנחנו מקווים להרחיב את זה יותר, אוזן קשבת, זה כולל טפסים, משובים של תלמידים, לא אלאה אתכם, מפגש מורה יועץ, חשבנו שבמערכת השבועית גם המורה צריך שיחה עם יועץ, כדי לספר וכדי לקבל תמיכה.

עליזה מנהלת בית הספר: הקמנו השנה פרלמנט בבית הספר, שייפגש ארבעה פעמים בשנה, הפרלמנט הזה יכלול הורים, תלמידים, עובדי מינהלה, שבעצם יקיימו שיח ביניהם, על ענייני בית הספר או על עניינים אחרים, כאשר השיח מתבצע בין ההורים, התלמידים והמורים.

עליזה מנהלת בית הספר: אלה מטרות בית הספר, יש לנו שתי מטרות המשך מבחינה פדגוגית, אתם רואים אותם, כאן אני איעצר.

קריאה: רגע, סליחה, אולי אפשר לשלב מחויבות אישית בנושא בטיחות בדרכים.

עליזה מנהלת בית הספר: בשמחה רבה, רעיון מצוין.

עליזה מנהלת בית הספר: דרור, בבקשה, יש לנו כאן תלמידים מחטיבה עליונה, כיתות י"א, ממגמות מדעיות, ממגמות אומנות.

עליזה מנהלת בית הספר: הוועדה מוזמנת לשאול.

דרור ללוש: איך עברה המלחמה?

תלמידה: בסדר, הסתגלנו,

עליזה מנהלת בית הספר: התלמידים הספיקו להיות בשיעור חינוך אחד, מאיפה שלפנו אתכם, אז אולי המפגש הראשון עם בית הספר, מה שבא לכם.

מיכאל מלכיאור: מה הייתם רוצים לראות בבית הספר שאין לכם?

מרינה סולודקין: איזה ספרים אתם קוראים עכשיו?

מיכאל מלכיאור: איזה ספר?

תלמיד: צופן דה וינצ'י,

דרור ללוש: אני מכיר אתכם מההפסקות, אתם לא ביישנים כאלה, תתחילו לדבר.

תלמיד: יותר ספרים עדכניים חדשים, נאמר אם אני לוקח ספר מהספרייה, יש ספרים ישנים, שפחות, בשבילי לפחות לא מעניינים, ספרים ישנים כאלה.

מרינה סולודקין: מי מכם קרא את הספר יונה ונער, של מאיר שלו?

דרור ללוש: זה ספר חדש,

זוהר עובד: מה הסופר הכי חביב עליכם?

תלמידה: רם אורן,

מיכאל מלכיאור: מישהו מכם משתתף בתוכנית של זהות יהודית?

תלמידה: לא,

מיכאל מלכיאור: זה לא דבר שהיה בשנה שעברה?

עליזה מנהלת בית הספר: אנחנו נכנסים לזה השנה, בתוך כל התוכנית הכוללת של רשת אורט,

מיכאל מלכיאור: בראשית,

עליזה מנהלת בית הספר: כן, גם מסע בראשית אבל גם תוכנית מורשת שמוכנסת בחטיבת ביניים וחטיבה עליונה, תוכנית צומחת אל החטיבה העליונה.

זוהר עובד: איפה אתם מתנדבים בעיר?

תלמיד: אני בתנועת נוער,

תלמידה: אני משתתפת בלהקה של ורד - -

תלמיד: אני בי' השתתפתי בפרויקט של קידום תלמידים צעירים, ג' ד',

דרור ללוש: צעירים בונים עתיד.

תלמיד: כן, צעירים בונים עתיד, זה ראשי תיבות ואני אישית מאמין שאם מההתחלה נתחיל לבנות בסיס טוב, זה יכול להיות מישהו שטוב, והבסיס טוב, יצמחו לנוער טוב.

תלמיד: אם נתפוס אותם מהגילאים האלה ולא מאוחר יותר.

מיכאל מלכיאור: כמה שעות פה בבית ספר?

תלמיד: יש לי מערכת שאתה מתחיל בשעה שבע בבוקר ואתה מסיים בשלוש בצהריים, ונוסף אחרי זה עבודות להגיש.

מרינה סולודקין: יש עולים חדשים בבית הספר?

תלמיד: עולים ממש חדשים לא, ותיקים יש,

קריאה: יש גם בחטיבת הביניים, החבר'ה פה עצם העובדה שהם מבוגרים יותר, הם לא מכירים אותם, אבל יש גם בחטיבת הביניים עולים חדשים.

קריאה: אחת הבעיות שהם עדיין לא מרגישים, הם לא יודעים התלמידים, יש לנו בעיה מאוד קשה למרות ההכרזות עם העזרה לצפון ואין קיצוצים במשרד החינוך, יש לנו בעיה עם קיצוץ באגף שחר, שפגעו לנו מאוד קשה בפתיחת כיתות אתגר ומב"ר, אלו הכיתות –

דרור ללוש: זה נושא שתיים בדיון של הוועדה.

מיכאל מלכיאור: אבל הוא מעלה את זה עכשיו.

קריאה: מה שלא עשינו, פנינו לשרת החינוך, למנכ"ל משרד החינוך, ראש העיר פנה, עדיין הבעיה למרות שהבטיחו לא נפתרה.

קריאה: זאת תהיה פגיעה קשה מאוד, בהצלחת התלמידים בבחינות הבגרות.

זוהר עובד: זה הכי חשוב בנושא של ההישגיות.

דרור ללוש: זה כיתות שאם לא מטופלות, זה אוטומטית נשירה.

דרור ללוש: תודה רבה לכם.

דרור ללוש: בי"ס תיכון בנות - האולפנית, מפגש עם תלמידות בשטח ביה"ס שנפגע במלחמה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כאן עוד יותר מוקדם מכם בבוקר, היינו צריכים להגיע מרחוק, כולנו , כל חברי ועדת החינוך, דווקא בטבריה.

מיכאל מלכיאור: באנו לפה כי שמענו איך התמודדתם גם בזמן המלחמה, עם הכאב, עם הבעיות, עם הטירוף, עם החופשה המאוד מקולקלת, אני רוצה להגיד לכם מצידנו, כחברי כנסת, אנחנו עבדנו קשה במשך הקיץ, לנסות ללוות את כל המקומות, זה לא נגמר עכשיו, בסוף הקיץ.

מיכאל מלכיאור: אנחנו זקוקים לכם ביחד, לכם יחד עם ראש העיר, סגנו וכל האנשים שעוסקים בדברים החשובים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ביחד נשוטט, נתקן, נצא מחוזקים מאוד, זה לא קל, היה הרבה כאב, הרבה דימום, הלכנו להלוויות, חלק מאיתנו, שאלות מאוד, מאוד קשות שהתעוררו בעקבות המלחמה.

מיכאל מלכיאור: כדי לענות על השאלות הללו וליצור עתיד אחר, אנחנו ניתן לכם לעשות את הטקסים שאתם עושים כמקובל.

מיכאל מלכיאור: יש עוד שאלות, יש עוד דילמות, יש עוד בעיות, מתוך המלחמה, אנחנו לא רוצים להתדרדר לעוד מלחמות פה, רוצים ליצור עתיד אחר, ביחד אתכם, ולמענכם, בשביל זה אנחנו צריכים אנשים צעירים, נמרצים, אכפתיים, מעורבים, לכן תלמדו טוב, תמצאו חברה טובה, חברות טובה, וזה מה שסך הכול נותן לנו את התקווה, שיהיה לנו עתיד טוב לכולנו.

מנהל בית הספר: זה מקום שנקרא אולפנית טבריה, מיד ניתן הגדרה מאוד מוגדרת, לומדות פה כאלף בנות, זה הבניין של ז' ח', זה בניין מרכזי של ט' וי"ב, יש פה חשיבה פדגוגית, שי"ב מארחות את אלה שעולים לחטיבה העליונה, בניין עצמאי לי', בניין עצמאי י"א.

מנהל בית הספר: זה בניין אומנויות ומדעים החדש שיש לנו, אנחנו מצפים, חסר לנו לא הרבה כסף, חמישים אלף דולר, שבסוף הסיור היום, מר זוהר עובד, הרב מלכיאור, מר זאב וינשטיין, סגן ראש העיר, יגידו, קיבלתם, זה השורה האחרונה, זה החלק הכספי.

זוהר עובד: חמישים אלף דולר, פותרים לך את כל הבעיות.

מנהל בית הספר: לא, את הבעיה הראשונית,

קריאה: שבוע שעבר היינו פה עם ראש הממשלה, נתן פה עשרים וארבע מיליון בלי להתבלבל.

מנהל בית הספר: אמרתי את זה בחיוך, אבל אתם יודעים שאצלנו החיוך זה דבר חשוב.

מנהל בית הספר: הראיתי את הקמפוס הזה, זה אולם הספורט שלנו יש פה חשיבה פדגוגית, של חלוקה לכיתות, חלוקה להקצבות, חלוקה למקומות לימוד.

מנהל בית הספר: הקטיושה נפלה בין שני בניינים, בניסי ניסים, שהקטיושה הזאת לא התפוצצה, היו פה אנשים עובדים, בזמן המלחמה, והקטיושה לא התפוצצה, אני אראה לכם איפה זה נפל, זה מה שאפשר לראות, ממש בין שני הבניינים, במרכז הקמפוס, אחרי שנראה את המקום נעלה לכיבוד קל ולהיכרות יותר מעמיקה של שלושה דקות עם האולפנית ואחרי זה נפגוש את התלמידות של י"א י"ב לאיזה רבע שעה, עשרים דקות, זאת הנקודה.

מנהל בית הספר: אולפנית זה לא המבנים, אפילו לא חמישים אלף דולר, האולפנית זה התלמידות, החיים, הקשר, הציונות, האהבה, האמת, התורה.

מנהל בית הספר: זה המקום, קצת יישרנו את השטח, לא יותר מזה, לשמחתנו הרבה זה לא התפוצץ, היו פה עובדים, כמה אנשים, לא הרבה, זה היה בתחילת המלחמה, כולם יודעים פה, טבריינים בוודאי יודעים, שהאזור הזה, היה אזור מטווח, קיבלו למעלה, למטה, באזור גולן, באזור כולו.

מיכאל מלכיאור: יש תוכנית מה לעשות במקום הזה?

מנהל בית הספר: מה נעשה במקום הזה?

מנהל בית הספר: במקום הזה יהיו פה חיים של עשייה, לימוד ועיסוק ודברים טובים.

מנהל בית הספר: אתה רואה זוהר, זה המקום.

זוהר עובד: היינו פה,

מנהל בית הספר: באותו יום, אני יודע, יישרנו מעט את השטח, זה יסתדר, וזה לא הנקודה, רק להראות שהדבר הזה –

זוהר עובד: תראה איזה נס, הרב, אתה רואה מה זה?

מנהל בית הספר: נס, נס אמיתי,

זוהר עובד: דווקא בחצר,

מנהל בית הספר: בחצר, בין שני בניינים ולא התפוצץ, נחת ולא התפוצץ.

מנהל בית הספר: ברשותכם, חברי ועדת החינוך של הכנסת, חברים, ברשותכם, אנחנו נתחייל בדיון עם ארבעת האורחים שביקשתם, בראשות ראש העיר, ראש העיר יוביל את הדיון, כי אין לנו זמן אחר, לאחר מכן ניפגש עם תלמידות, ולאחר מכן ניפגש עם ועד ההורים של העיר.

מנהל בית הספר: הרב מלכיאור, בבקשה, ברשותך, ראש העיר, בבקשה.

זוהר עובד: אנחנו הבאנו נושאים לדיון ואנחנו חורגים כאן מהפרוטוקול, יש לנו נושא אחד, שהוא הנושא החשוב ביותר לפי דעתנו, ואתם כועדת החינוך של הכנסת, ראוי שתובילו אותו מול מערכות הכנסת והממשלה.

זוהר עובד: נושא של מיגון, מיגון בני ילדים ובתי הספר.

זוהר עובד: גני הילדים בעיר טבריה, לא ממוגנים, אין מרחבים ממוגנים שם.

זוהר עובד: על פי רוב זה מבננים של קומה אחת, שהגג שלהם בדרך כלל רך, ואם כבר יש גג, ראיתם מה זה נפילה של קטיושה, שהיא נפל, שהיא עוד לא התפוצצה, 122 מילימטר, ועוד השהייה, פצצות השהייה זה קטלני ביותר.

זוהר עובד: יש כאן בתים שהתכולה שלהם נעלמה, שהקטיושה חדרה לתוכם.

זוהר עובד: בתי הספר, המרחבים המוגנים שלהם, המקלטים התקניים, הם חמישים אחוז, ולא יותר.

זוהר עובד: יש כאן הרבה בתי ספר פה, שהמרחבים המוגנים שלהם מוטלים בספק, אתה לא יכול להגדיר אותם כמרחבים מוגנים ברורים.

זוהר עובד: אני אומר בצורה חד משמעית, שהתושבים מאמינים במערכת העירונית, במערכת הממשלתית, ממלכתית ושולחים את הילדים לבתי הספר.

זוהר עובד: יש כאן מצוקה, אני מרגיש שהחשש נמצא בכל עבר.

זוהר עובד: כולם מקווים שחלילה, מקווים שלא, שאם יהיה סיבוב שני, שלא יהיה ביום שיש לימודים ולא בשעות שיש לימודים.

זוהר עובד: אם זה שעה שיש לימודים, אז אני רואה כאן תקלה קשה, לא קלה, לגמרי לא קלה, ועל זה צריך לשים את הדעת.

זוהר עובד: מעבר לבעיות המיגון, המרחבי, שצריך לעשות בכלל תושבי הצפון, יש כאן אלפי, אלפי בתים ומבננים, שאין להם מרחב מוגן, על פי התקן שמוגדר כמרחב מוגן, להם אין לנו תשובות.

זוהר עובד: המיקלוט המרכזי , עד היום אנחנו לא מבינים אם צריך שיהיה מקלוט מרכזי או לא.

קריאה: בזמן המלחמה,

זוהר עובד: בזמן המלחמה פתחנו את המקלוט, השבחנו אותו, עשינו תשתיות, טיפלנו בכל מה שצריך בציוד, אבל הדברים לא כל כך ברורים, ואתם לפי דעתי צריכים באמת –

מיכאל מלכיאור: מה שחשוב זה הגנים, ובתי ספר, זה מה שיש לנו אחריות קודם כל.

זוהר עובד: נכון, לכן כועדת החינוך של הכנסת, זה מנדט גדול מאוד בידיים שלכם להוביל את זה, ברמה הציבורית, הממלכתית.

זוהר עובד: נושאים נוספים שנמצאים על סדר היום אצלנו וצריכים טיפול, כמו שהסברתי בעניין בניין המועצה שלנו, לגבי פרסום הזכאים בבחינות הבגרות, לא נחזור על זה שנית, אני רוצה שחברי הוועדה –

מיכאל מלכיאור: הבהרת את הנקודה.

זוהר עובד: צריך לעשות תיקון אחד ולתמיד, בית הספר הזה הוא דוגמא לחוסר – שצריכה להיות בתהליך ההשבחה של היישוב, מול המערכת הארצית הכוללת.

זוהר עובד: נושא נוסף שיש לנו פה, שהוא מהותי מאוד, וגם קשור בסעיף הראשון, זה שעות המב"ר שיש בו קיצוץ משמעותי, לא נוכל להגיע עם תוצאות בגרויות.

מנהל בית הספר: ראש העיר, שלושה תיכונים נפגעו בקיצוץ קשה מאוד, שלושה תיכוניים מתוך שישה, זה קיצוץ קשה מה שלא היה שום שנה, ודווקא בתקופה שהמשרד בא ואומר שכל הסיוע הוא מכיוון הצפון, זה גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

מיכאל מלכיאור: מה הקיצוץ פה?

מנהל בית הספר: הקיצוץ בשעות,

מיכאל מלכיאור: שעות לימוד,

מנהל בית הספר: במקום שתלמיד רגיל מקבל שעה וחצי בנתיב העיוני, שעה פסיק תשע בנתיב הטכנולוגי, במב"ר מקבלים 3.4.

זוהר עובד: השבחת מערכת החינוך בכל הארץ.

מנהל בית הספר: - ראיתי שאני כמעט נאלץ להוריד יום לימודים, את יום שישי, בכיתות י"ב במקרה הזה, משום שאין לי במה למלא שם את החלל, הרי לא יעלה על הדעת שאני אשחרר את כולם באחת עשרה וחצי, מצד שני אין לי שעות למלא שם, זה הגיע עד לכדי כך, זה ארבע שעות שחסרות, בגלל הקיצוץ.

דרור ללוש: כרגע יש חמישה עשר ילדים בבית ספר תיכון – שנמצאים – חמישה עשר ילדים בלי כיתה.

זוהר עובד: נושא רביעי, זה הגדלת שעות הפסיכולוגים והיועצים, גם פה, זה בדיוק תוצאה הפוכה לאמרה שנאמרת, אני מקווה שאין כאן משהו גורף, במקרה הספציפי אני מבקש מהוועדה, מיושב ראש הוועדה, תשומת לב לזה, בשטח לא פועל מה שמציינים בכותרות.

דרור ללוש: הרב מלכיאור, קיבלנו תוספת, קיבלנו תוספת של שני פסיכולוגים, שני פסיכולוגים לאחד עשר אלף ילדים לומדים, או לשלושה עשר אלף ילדים –

זוהר עובד: זה לא הכמות הנדרשת, תדעו לכם שיש הרבה, הרבה בעיות נפשיות סמויות, שלא מאותרות, במשך השנה אנחנו נרגיש אותם ויפגעו באופן ישיר ברמת ההישגיות, בצורה חד משמעית.

מיכאל מלכיאור: אני אישית עבדתי הרבה על הנושא הזה של הטראומה, אחרי אינתיפאדה בישובים, בפיגועים, זה הרבה יותר מקיף והתוצאות הם אחרי הרבה מאוד שנים, התוצאות מאוד, של אחוז מאוד גבוה של ילדים, זה בא לידי ביטוי, זה לא רק הישגים, זה כל התפקוד, תפקוד משפחתי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מודעים לזה, ואחר כך משלמים הרבה יותר במקום לטפל.

זוהר עובד: נושא אחרון שהוא לא פחות חשוב, זה נושא של יום חינוך ארוך בבתי הספר, בבתי הספר היסודיים.

זוהר עובד: עיריית טבריה בחרה שנה שעברה לא להשתתף בתוכנית, וקיבלה מ ספר קטן של בתי ספר, ליום לימודים ארוך.

זוהר עובד: יש לנו צורך מהותי, הכרחי, להגדיל לכלל בתי הספר היסודיים את הנושא של יום חינוך ארוך.

מיכאל מלכיאור: יש לנו חוק, החוק רק נכנס לתוקף, אמור להיכנס לתוקף עד הסוף בשנת הלימודים של 2008- 2009, אבל אז אמרו כל הארץ, אז אם לא יעשו לנו משחקים, אז באמת יהיה בכל הארץ.

מיכאל מלכיאור: זה אני אומר מראש, זה לא יקרה פה לפני שזה קורה בכל המערכת.

זוהר עובד: אף על פי שטבריה חתך סוציו אקונומי ארבע.

מיכאל מלכיאור: לכן אתם קיבלתם בגלל שמשנת 98, קיבלתם חלק מהמקומות פה, אף על פי שזה לא נעשה בצורה עקבית.

דרור ללוש: הפגיעה הכלכלית, בתקופת המלחמה, כששבעים אחוז מתפרנסים במישרין מתיירות, נוצר מצב שההורים חייבים להיות עד שלוש וחצי בעבודה לפחות, זה הליך קריטי.

מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה להגיד דברים סתם, לא ישנו היום את הצו , ברגע שישנו במקום אחד כהוא זה, יכול להיות שאת תתקני אותי ואשמח אם תתקני אותי, ברגע שיגעו בצו,

דרור ללוש: הצו היה על גני ילדים, לא בתי ספר.

מיכאל מלכיאור: הצו מ98 קבע, זה באותם מקומות שיש בתי ספר, הרחיבו בגני חובה בשבע מאות גנים חדשים.

מיכאל מלכיאור: לא ישנו את מפת הצו, לדעתי, כי אז לא יהיה כלום, כולם ילחמו בכולם.

מיכאל מלכיאור: הדברים האחרים זה דברים הגיוניים, אבל זה דברים מעשיים שנוכל להתחיל להתמקח עם המשרד עליהם, אתם צריכים תגבור בדברים האלה ספציפית, בגלל שאתם צפון ובגלל הדברים המיוחדים, זה דבר אחר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה שתדעו את המפה.

מיכאל מלכיאור: אולי את יכולה להוסיף.

דליה גל: אותם בתי ספר שהיו ביום חינוך ארוך בתשס"ו, ימשיכו בתשס"ז.

דרור ללוש: אני רוצה לתקן אתכם ברשותכם, זה לא הזמן לויכוח, אצל משה דקלו יש רשימת בתי ספר שלנו, אישור שלו ואנחנו בפנים זה לא קשור לצו, אישור שלו ואנחנו בפנים, יש למשה דקלו בנק של מספר בתי ספר, שהוא יכול לאשר כבר השנה.

מיכאל מלכיאור: של יום חינוך ארוך?

דרור ללוש: כן, אנחנו בהמתנה.

מיכאל מלכיאור: האמת היא שיכול להיות, בגלל שאתם כן בפנים, אתם בתוך הצו, אז יכול להיות שאפשר פה –

מרינה סולודקין: אני חושבת שכאן אנחנו צריכים לפעול בנושא של יום לימודים ארוך, בגלל שלפי כל הקריטריונים, טבריה זה עיר שזקוקה ליום לימודים ארוך, ואם זה תלוי באיש אחד, אני חושבת שכאן להפעיל לחצים, של ועדת החינוך, על משרד החינוך, יש לנו דרך.

מיכאל מלכיאור: אם מרינה אומרת שהיא תפעיל לחצים, תאמינו לי, אף אחד לא יוכל לה.

דרור ללוש: אני אומר את זה עכשיו בידידות, זה נוח לפקידים להשהות את הבקשה, הכול לדצמבר, להשיג את הכסף מהאוצר, צריך לטפל בזה עכשיו.

אלכס מילר: אני חושב שקודם כל צריך לטפל במיגון, זה בוער וזה דחוף.

מיכאל מלכיאור: אלכס מילר, זה לא סותר, אפשר לטפל בנושאים בו זמנית.

זוהר עובד: ראש הממשלה מינה צוות לנושא החינוך אמור להגיע לטבריה, חשוב שתהיו בקשר.

מרינה סולודקין: אחרי ששמעתי את שרת החינוך, אני מאוד מודאגת מדבר שמשרד החינוך נהפך כמו אב הבית או אם הבית, שרק עניינים של מקלוט ושל דברים אחרים מתעסקים בזה.

מרינה סולודקין: קודם כל תהליכים פדגוגים, זה מה שחשוב, ראינו בבית הספר הקודם ושמענו דברים שמשמחים את הלב, שמענו שיש מגמות, יש כימיה, יש ביו טכנולוגיה, יש אפילו – לא קיבלנו תשובה מה זה, בגלל שזה מאוד מעניין.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, ששמענו את הילדים, את התלמידים, שמענו שהם לא קוראים ספרות עברית.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שבנסיבות אחרות תשמעו תשובות אחרות.

מרינה סולודקין: מה שלא יהיה כאן בבית ספר הזה, לזה אנחנו צריכים לשאוף, להגיע בכל בתי הספר, בגלל שזה דומה באוניברסיטה, לקמפוס של אוניברסיטה, רואים כאן תנאים ידידותיים ולימודיים, אז כסף.

זוהר עובד: זה השורה התחתונה בכל מקרה.

מרינה סולודקין: הם משקיעים בשיפוצים, יש מקרים שלהשקיע בשיפוצים זה -

קריאה: אני הייתי מתחיל עם מנהל מוצלח.

מנהל האולפנית: אנחנו נמצאים באולפנית – אני חושב שיש מערכת חינוך בריאה, נכונה, שלמה, אפשר ללכת, אפשר להתקדם, יש מה לעשות, יש כאן תשע מאות חמישים תלמידות, כן ירבו.

מנהל האולפנית: תלמידות מגיעות מעפולה, מהקיבוצים, מהמושבים, כולן מגיעות לטבריה.

מנהל האולפנית: יש כאן אינטגרציה מלאה.

מנהל האולפנית: נקודה מעניינת, יש פסוק בתפילה, הרב מלכיאור מכיר אותו, אומר אותו כל יום באהבה, כולם מקבלים עליהם עול מלכות שמים, אני בדקתי את זה מכיוון שאני רואה את האולפנית כמעגל אחד גדול, אין טוב ולא טוב, כל אחד מקבל ומוסיף לשני, תרוץ קדימה.

מנהל האולפנית: יושב פה ראש הישיבה התיכונית בטבריה, יש לנו 11 מגמות, יש בנות שלומדות בשתי מגמות.

מנהל האולפנית: בקיץ בנוסף לקבוצה שיצאה לעיריית טבריה, יש קבוצה שנסעה – התחלנו בלוחמי הגיטאות, גמרנו ביד ושם, גמרנו בכותל המערבי בסוף, גוש עציון.

מנהל האולפנית: שתי שכבות פעלו בקיץ, בהתנדבות, בקיץ על חשבונם הפרטי, בזמנם הפנוי, בנושא של חסד.

מנהל האולפנית: האולפנית שייכת לחינוך ניסויי, השנה אנחנו בשנה החמישית ואנחנו מדגימים את הדבר הזה ואנחנו נחשבים כמרכז הפצה למדינת ישראל, באים לכאן ולומדים כיצד אנחנו פועלים, מה אנחנו עושים.

מנהל האולפנית: הנקודה המרכזית שלנו זה נושא של תורה וחיים.

מנהל האולפנית: אני מסתפק בזה, יש לנו עוד מצגת ארוכה.

מנהל האולפנית: בסך הכול הכללי אנחנו שמחים במה שאנחנו רואים, אנחנו מגיעים להישגים של שמונים ושתיים, שמושים ושלוש אחוזי בגרות.

מנהל האולפנית: נמצאים באחד המקומות הראשונים בארץ, כמו שוהם, בזכות מה שיש לנו מסביב, יש פה הרבה מאוד פירוט של מה אנחנו עושים, השתתפות של תלמידות, יצירה יהודית שקשורה, מגמת תיאטרון, תנ"ך אנחנו לומדים אותו בשטח, בנות כותבות מאמרים.

מנהל האולפנית: המגמות שלנו יוצאות החוצה יום בשבוע, יום בשנה, מפגשים דתיים חילוניים בתוכנו.

מנהל האולפנית: עם טבריה זה היסטוריה, אין סוף פעילות.

קריאה: לא שמענו על בטיחות בדרכים.

מנהל האולפנית: בטיחות בדרכים, ברשותו של חיים גבאי, היינו בקשר, עשינו הצגות אנחנו פועלים, יש לנו הרבה מאוד פעילות כוללת, בטיחות בדרכים.

מנהל האולפנית: שאלות יש?

מנהל האולפנית: לומדים הרבה דברים, ערבית אנחנו לא לומדים.

מיכאל מלכיאור: יש לכם עולים חדשים?

מנהל האולפנית: יש לנו עולים חדשים, כל מי שנמצא באזור, אנחנו קולטים אותו, קצת מאתיופיה, קצת עולים חדשים מחבר העמים, כל מי שנמצא באזור.

קריאה: הרוב הגדול של הבנות זה בין שלושים ושתיים לשלושים ושש יחידות, אי אפשר יותר.

קריאה: זה יש גבול.

דליה גל: מה הפירוט של השלושים ושתיים יחידות?

מנהל האולפנית: הפירוט הוא מגמת פיזיקה מתמטיקה מדעים, חמש יחידות באנגלית, תרגום, מחשבים, הנדסת תוכנה, ציור,

קריאה: תלמוד זה חמש, מראש, זה כבר עשר.

מנהל האולפנית: אנחנו שולחים חבילות מתוקות למשפחות נפגעות טרור, 350 חבילות בכל חג, שבע שמונה פעמים בשנה, החבילות המתוקות האלה, ששולחים באופן אישי לכל משפחה, עם ישראל חי, זה ביטוי של מה שאנחנו מנסים לעשות באולפנית.

מנהל האולפנית: חברי ועדת החינוך של הכנסת, ראש העיר וסגנו, יש לנו זמן של ממש דקות ספורות, אני מבקש מראש העיר לפתוח, לברך אותנו, אחריו הרב מלכיאור, יסכם זאב, ראש המחמ"ד שהצטרף אלינו, חיים גבאי, יפתח ראש העיר, בבקשה.

זוהר עובד: צהריים טובים לכולם, אנו מכבדים פה בטבריה היום, יום פתיחת שנת הלימודים את הרב, חבר הכנסת מלכיאור, יושב ראש ועדת החינוך, יחד עם ארבעה חברים נוספים, חברי כנסת, בועדת החינוך, הם סיפרו לנו שזה הייצוג הרחבה ביותר של הוועדה, בשנים האחרונות, זה כבוד גדול שחברי כנסת במשך כל ימי המלחמה וגם עכשיו, מצאו לנכון להגיע דווקא לצפון, כדי לחזק את הקהילה, באשר היא.

זוהר עובד: יחד כאן במשלחת שמסתובבת בבתי הספר, נמצאים מכובדים נוספים, סגני דרור ללוש, מנהל מחלקת החינוך, שנמצא יחד איתנו, יש לנו את מר גבאי, מהבטיחות בדרכים ועוד כאן שולחן ארוך של נכבדים, זאב מרשת אורט, שהצטרפה אלינו בשנתיים שלוש שנים האחרונות.

זוהר עובד: מנהל בית הספר שלנו, היה קצת בחששות לגבי אורט ואמר תשמע ראש העיר, אני לא יודע איך זה יפעל, מה יקרה תן לנו להמשיך לפעול לבד.

זוהר עובד: הייתם כפי שבוודאי כולכם יודעים, שייכים לרשת העירונית של עיריית טבריה.

זוהר עובד: אנחנו בחרנו כן לשכנע להכניס את אורט, אני שמח שעכשיו יש אחווה של עבודה משותפת, בסופו של דבר זה תרם, תורם ויתרום בעזרת השם, לבית הספר ולכם, להאדיר את ההישגים הברוכים שלכם, שהם בין המובילים במדינת ישראל.

זוהר עובד: אני רוצה להגיד לכם בנות יקרות, שאתם גאוות העיר טבריה, לא רק טבריה, גם האזור כולו.

זוהר עובד: אני רוצה להתמקד דווקא במשהו שלא קשור בטקס של היום, הרב לפני מספר חודשים נסענו לפולין, נסענו לעשרים וארבע שעות, תרומה של נדבנים מהקהילה היהודית הארץ ישראלית שלנו, שהיא למעשה החוסן של עם ישראל, גם במשבר האחרון שהיה, במלחמה האחרונה.

זוהר עובד: רשת איסתא, אל על, נדבנים נוספים, תרמו כאן יחד עם עיריית טבריה, את ההשקעה המרובה בהוצאת הילדים, במשך עשרים וארבע שעות, מטבריה דרך לוד, לאושוויץ וחזרה.

זוהר עובד: הילדים שלנו, כולל בנות נבחרות מהאולפנה, עמדו וראו והרגישו את מה שקורה בדיוק, ומה שקרה בעם ישראל ומה המחויבות שלנו להמשך עתידה ועתידו של העם היהודי ומדינת ישראל.

זוהר עובד: אני חושב שזה היה מסע חינוכי ממדרגה ראשונה, שמחשל את העם שלנו ואת הילדים שלנו, לרגעים הקשים שהיו ועברו עלינו בחודשיים האחרונים.

זוהר עובד: דבר אחד ריגש אותי יותר מכל המסע הזה, כשהגענו לשדה התעופה, בשלוש וחצי לפנות בוקר, מכל המנהלים של העיר טבריה, מכל בתי הספר, הגיע מנהל בית הספר של האולפנה לקבל את הבנות שלו.

זוהר עובד: אני רוצה להגיד לכם זה לא הפתיע אותי, אני יודע שאברהם עושה עבודת קודש גדולה מאוד, אבל זה ריגש אותי ולכן אני רוצה להדגיש את זה כאן היום.

זוהר עובד: אני רוצה לברך אתכם בפתיחת שנת הלימודים, שתמשיכו לעשות חיל ומסורת, של בית הספר הנפלא הזה.

זוהר עובד: אנחנו מעריכים ומוקירים את פעלם של המורים והמורות, שנמצאים כאן בבית הספר, ביחד עם מערכת אורט ועיריית טבריה, אנחנו מקווים שהמורשת ה מפוארת פה תמשיך ותצמח הלאה, למאה אחוז תוצאות בגרות מעבר לשמונים ושתיים ושמונים ושלושה אחוזים שאתם מסוגלים להביא ואתם מביאים כל שנה.

זוהר עובד: אני יודע שהבגרויות זה לא העיקר, יש כאן הרבה מעבר לכך, יש כאן עוצמות של נתינה, זה בולט בתוך הקהילה שלנו, אנחנו יודעים מה אתם נותנים, מתן בסתר, באיזה מפעלים חינוכיים התנדבותיים ותרומתיים אתם נותנים לקהילה, שנמצאת לא רק בטבריה, אלא בכל האזור כולו.

זוהר עובד: אני גאה בכם ומודה לכם על הזכות שלנו להיות יחד אתכם, בכל מה שקשור במערך החינוך בקהילה שלנו בעיר טבריה, יישר כוח, תודה רבה.

מנהל האולפנית: תודה, אנחנו מזמינים את הרב מלכיאור, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, לברך אותנו.

מיכאל מלכיאור: כבוד ראש העיר, וסגנו, לכל השותפים שלי בועדת החינוך, היה לנו יום מרגש היום, אני כבר שמעתי את ראש העיר מדבר עכשיו חמש שש פעמים, והוא הולך ומשתפר מפעם לפעם, באמת אני רואה שיא בביקור הזה, גם שמענו דברים נפלאים על האולפנה פה, יש לבנים הרבה מה ללמוד.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לכם אולי רעיון אחד, אני חשבתי כשישבנו פה, קצת על הפרשה, פרשת כי תצא למלחמה, שקראנו אתמול, אנחנו נכנסים לתוך פרשת כי תבוא אל הארץ.

מיכאל מלכיאור: אתמול קראנו המון מצוות, מצוות שונות, אני חושב שמי שספר הגיע למספר של שבעים וארבע מצוות עשה ולא תעשה.

מיכאל מלכיאור: מספר הכי גדול בכל התורה.

מיכאל מלכיאור: זה באמת חלק מהעניין גם ללכת לבית הספר, עשייה של בית הספר, זה הרבה מאוד מצוות עשה ולא תעשה, בין אדם למקום, בין אדם לחברו.

מיכאל מלכיאור: חשבתי על אחת מהמצוות, יש מצווה שכולכם מכירים טוב, בכל התנאים, בכל הפרטים, מצוות השבת אבידה.

מיכאל מלכיאור: יש מן הפרשנים שאומרים שהשבת אבידה זה לא רק השבת איזה חפץ או בהמה שהולך לאיבוד, השבת אבידה זה להחזיר את האדם, את הילד, את המבוגר לעצמו, להשיב אותו למה שאבוד אצלו, להשיב אותו לעצמו, לבנות את עצמו.

מיכאל מלכיאור: מהרבה מאוד בחינות, שאנחנו פותחים עכשיו שנת לימודים, עשינו מאמץ מאוד גדול של כל המערכות, קודם כל אחרי שיצאנו למלחמה, להשיב את המערכת, את החיים, למסלולם, להשיב אותנו לעצמנו, לחזור לחודש אלול, שזה בוודאי חודש של לימודים אינטנסיביים, לקראת הימים הנוראים, ובאמת זה שנה שכולם עשו מאמץ, בדרך כלל יש שביתה, ארגון כזה של מורים, ארגון אחר, ארגון של הורים, ארגון של זה.

מיכאל מלכיאור: יש תמיד איזה בעיות.

מיכאל מלכיאור: השנה כולם הבינו, שכולנו חוזרים ללמוד, קודם כל .

מיכאל מלכיאור: אז זה חלק חשוב לעצמנו, אבל זה יותר כך, לשוב לעצמנו, זה להתחיל גם לטפל בעצמנו, כל פרט ופרט, להיבנות, ואין דרך יותר טובה להיבנות, מלחזור ללימודים, אבל גם להיבנות כחברה, שאלות עמוקות וקשות בעקבות המלחמה, אתן קוראות עיתונים, אני מניח שמדי פעם נותנים לכם כמה דקות בין שיעורי הבית לעשות את זה, ולעקוב אחרי החדשות.

מיכאל מלכיאור: אתן שומעות את השאלות העמוקות , בדרך כלל אנחנו רואים רק את השאלות על פניהם, השטחיות יותר.

מיכאל מלכיאור: מה קורה עם האישיות הזאת, אישיות אחרת, האם ההחלטה הזאת הייתה נכונה, האם היינו צריכים ללכת קודם ביבשה ולא באוויר, שאלות כאלו.

מיכאל מלכיאור: יש שאלות הרבה יותר עמוקות, שאלות של למה אנחנו פה, מה המטרה שחזרנו השבת אבידה הכי גדולה של הדורות האחרונים, זה שחזרנו לארצנו, איזה סוג חברה אנחנו רוצים לבנות, איזה שותפות בין כל חלקי החברה, דתיים וחילוניים, עולים וותיקים, כל חלקי החברה ביחד, מה המטרה, מה הייעוד, מה הגורל שלנו כעם ישראל.

מיכאל מלכיאור: אלו באמת השאלות של השבת אבידה, ואני מאחל לכם בשנת הלימודים הזאת, יחד עם כולנו, אנחנו צריכים את השיח אתכם, דרך הנציגים שלכם, כתלמידות, דרך המורים שלכם, הר"מים שלכם, הנציגים שלכם בעירייה, אנחנו רוצים שיח עמוק, אנחנו מאמינים שכך אפשר להשיב אבידה ולחדש ימינו כקדם, ובאמת לבנות מתוך המצוקות והכאב, שבטח הרגשתם במשך הקיץ המטורף הזה, מתוך המצוקה אנחנו רוצים לבנות חברה יותר טובה, יותר צודקת, יותר אמיתית ובעזרת השם ביחד נצליח בכך.

מיכאל מלכיאור: שתהיה שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה.

מנהל האולפנית: תסלחו לי שאנחנו צריכים לסיים, למרות שרק התחלנו לכאורה, אני מספר לשולחן המכובד הזה, שאנחנו הכנו בנות, אמרנו באופן חופשי, מי שרוצה לשאול משהו, לומר שהו, השאלה אם יש לזה זמן, אני מחכה – שאלה אחת או שתיים.

מנהל האולפנית: אם מישהי רוצה לומר משהו, לשאול משהו, להגיד משהו, מה עבר עליה בקיץ, לבקש משהו, להציע משהו, בבקשה.

מנהל האולפנית: אנחנו התחלנו את הלימודים ביום שישי, אנחנו זריזים מקדימים, הם עשו סרט, הביאו פה את מנחם הורוביץ, שהוא דיבר על הקטיושה על האולפנית, והיא רצה ונכנסה לאולפנית והיא רצה, תעמדי, תספרי לנו משהו.

תלמידה: אני מטבריה, בשבועות האחרונים - היינו בירושלים, היינו שבת בירושלים, באשקלון,

מיכאל מלכיאור: לחזק את האורות בירושלים,

מנהל האולפנית: אחרי זה?

תלמידה: חזרנו לטבריה, עברנו במקלטים, שלחנו ממתקים, עשינו קבלות שבת.

מנהל האולפנית: את רוצה לבקש משהו, להציע משהו, לומר משהו?

מנהל האולפנית: היא סיפרה בעצם שהעורף היה חזק, זה מה שהיא סיפרה.

תלמידה: אנחנו רוצים שתמשיכו לתמוך.

מנהל האולפנית: שתי ילדות מצוינות, שתיהן מדריכות בבני עקיבא, שתיהן תושבות טבריה.

מיכאל מלכיאור: קודם כל גם אני בוגר בני עקיבא, אני אומר לך את זה , כבוגר בני עקיבא, הייתי בוגר בני עקיבא, יותר בצפון מטבריה, הייתי ראש כל הסניפים של בני עקיבא בסקנדינביה הרחוקה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה רק להגיד לכם, לראשונה שדיברה, זיגדון, קודם כל זה ריגש אותי מה שסיפרת, אני חושב שאין ספק שמי שעסק והמון אנשים עשו את זה בחברה הישראלית, זה מה שנותן לי אופטימיות, אפילו מהכנסת נותן לי אופטימיות שראיתי את החברה הישראלית באמת במיטבה, מי שעשה במלאכת הקודש, יצא כמו שאת אמרת בצניעות, יצא קיץ מעניין מאוד.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא רוצים לא קיץ ולא חורף כל כך מעניינים בעתיד, רוצים קצת פחות מעניינים, אבל גם עם הרבה עשייה.

מיכאל מלכיאור: לגבי ההערה האחרונה, גם כן הערה כל כך נכונה, אנחנו כחברה יודעים כולנו להתגייס בעת צרה, כולנו לחבק כולנו לבוא ולעזור למשפחות, המשפחות השכולות שקשה להם, בדיוק בהתחלה, אבל בא היום למחרת, ובאה השנה אחרי זה ואנחנו שוכחים, זה טבע של האדם.

מיכאל מלכיאור: כל כך את צודקת ואני אביא איתי את זה גם לכנסת ולממשלה, את ההערות שלך, כי את כל כך צודקת, אנחנו מחויבים לאורך זמן בחיבוק הזה, לאורך זמן בעשייה, ולהיות עם אלו שכואב להם, שדיממו הקיץ, ברוך השם פה בטבריה, יצאתם עם כל הפגיעות והקטיושות שנפלו, ברוך השם שאף אחד לא נהרג פה, אבל הרבה אנשים כואבים, גם בטראומות, יש אנשים מסביב שכן נהרגו ואנחנו חייבים כחברה, וכפרטים, כבני עקיבא ויחד גם עם כל התנועות החילוניות, לעשות ולהיות ביחד איתם לאורך זמן, תודה על ההערה.

מנהל האולפנית: יש פה חמישה חברי כנסת אחד מהם זאב, הלך איתי כשיצאנו החוצה, ואמר לי אתה זוכר אותי, ואני זכרתי אותו, שאני הקטן הייתה לי הזכות להיות בבני עקיבא, הוא היה אחראי על בני עקיבא ברוסיה, אבל תראו, - הוא היום חבר כנסת.

מנהל האולפנית: אני רוצה להודות לאלה שלא הזכרתי את שמותם, כל חברי הכנסת המכובדים, בני יקירי, זאב נציג אורט, עושה עבודה חשובה, תודה רבה .

מנהל האולפנית: תמשיכו לפעול ולהוביל את עם ישראל.

מנהל האולפנית: מפגש ועד הורים עירוני באולפנית.

דרור ללוש: אני רוצה לומר אדוני ראש העיר, אני רוצה לומר בשם העיר טבריה, ראשית תודה רבה על הכול, אני רוצה לוועד ההורים שנמצא פה, ותיכף יציגו את עצמם, להגיד שהרב מלכיאור בפנייה שלי אליו לפני כמה חודשים, אמר שאם הכול יהיה בעזרת השם כמו שצריך, הוא מגיע לכאן בתחילת שנת הלימודים, אז חשבנו שזה הראשון בספטמבר.

דרור ללוש: יש דבר נוסף, אתם יודעים שהייתה חלוקת תיקים ארצית של תורם, גם לצפון, אבל היו הרבה מאוד אוכלוסיות של מפגרים, של נכים, וכו', שלא קיבלו תיקים, פנינו אליו לפני כחודש ימים, הוא הפנה אותנו לעמותה מיוחדת במידה, של מעורבות בקהילה, והוא עזר לנו במאות תיקים, הצלחנו לסגור, גם חיים עמר בבקשה שלו, קיבל תיקים לאוכלוסייה מיוחדת.

דרור ללוש: אני רוצה לומר לכל חברי הוועדה תודה רבה מכל הלב, אנחנו נעשה שיחה למרות שהיא קצרה, היא חשובה לנו, עם ועד ההורים העירוני, כי כמו שראש העיר אמר, ציין את זה, שהקשר עם ועד ההורים בטבריה, הוא קשר מיוחד במינו.

דרור ללוש: בבקשה.

חיים עמר: חיים עמר, יושב ראש ועד ההורים העירוני, אני יודע שחברי ועד ההורים הארצי ישבו איתכם והעלו חלק מהנושאים.

חיים עמר: יש לנו מספר נושאים חשובים ובאמת אנחנו זקוקים פה בנושא הזה לעזרה שלכם.

חיים עמר: לאור המצב של השנה האחרונה, המלחמה, הגענו למצב שבחלק מהכיתות, בעיקר בכיתות א', שהם כיתות חדשות, יש לנו קרוב לשלושים ושמונה, שלושים ותשעה תלמידים בכיתה, זה דבר שממש לא מסתדר בגלל המצב שקרה, שחלק מהילדים הקטנים האלו, לא מסוגלים וגם המחנכת לא מסוגלת לתת להם מענה למצוקה שהם נמצאים בה.

חיים עמר: רציתי לדעת מה בעצם אתם יכולים לעזור לנו, כי אני יודע שיש איזה החלטה שמשנה הבאה יהיו עשרים וחמישה תלמידים בכיתה.

חיים עמר: מה אפשר לעשות לגבי השנה?

חיים עמר: יש עוד כמה נקודות, הנושא של כספי הורים, כל שנה זה נמשך לשבוע האחרון, תמיד בשבוע האחרון ועדת החינוך של הכנסת מחליטה, ואנחנו יודעים שהם מחליטים שהתשלומים כן יהיו תשלומים, לא מבין למה מושכים את זה, בנושא הזה לאור חוזר מנכ"ל, אין מעקב, חלק מבתי הספר גובים, מעל מה שאתם מפיצים, אף על פי שיודעים שזאת עבירה על החוק.

חיים עמר: אין חשבון בנק משותף של ועד ההורים, עם הנהלת בית הספר, כל מ נהל עושה מה שבראש שלו וזה לא מוצא חן בעינינו, אנחנו יודעים שזאת עבירה פלילית, אבל כשזה מגיע למקומות הנכונים במשרד החינוך, שם זה נעצר.

מיכאל מלכיאור: אולי אני אתייחס רק לשתי הנקודות, אני מאוד מתנצל, אבל אנחנו בלוח זמנים מצומצם.

מר מאיר: שמי מאיר, ואני יושב ראש ועד הורים של בית ספר ממלכתי דתי תחכמוני בטבריה, בית הספר הגדול בעיר, ואני רוצה לדבר אליכם נבחרי העם.

מר מאיר: יש לי יותר מתחושה שמערכת החינוך מנוהלת בארץ על ידי איגודי המורים מה שאני קורא ההסתדרות , לא ועדת החינוך, ולא השרה מובילים בעצם מגמה חינוכית, אני חושב שהנושא הזה , כי בדיוק כמו שהמדינה יודעת להגיד לחברת החשמל, אנחנו עושים סדר, אני מצפה שבליבה של החברה הישראלית, בנושא החינוך, אולי שם יתחיל איזה שהוא סדר.

מר מאיר: אני רוצה לומר משהו, במלחמה, שראש העיר בוודאי תיאר בפניכם, ואת החוויה הקשה שעברה העיר ואני מכיר את האזור כולו, מתוך מאות רבות של אנשי חינוך והוראה, בודדים הגיעו אל המערכת לתמוך וללוות.

מר מאיר: ואם אני לוקח את הסיפור של יאנוש קורצ'אק שבוודאי כל שנה במערכת החינוך מדברים עליו, בערב יום הזיכרון לשואה, איפה הסגל הזה כמופת וכדוגמא אישית בעיתות משבר.

מר מאיר: שתיים, כפי שאני שומע כאזרח, ועדת החינוך של הכנסת מרבה להתעסק בתחום של מה שאני קורא החומר, הכנת הכיתות, גודל מספרי התלמידים, ועדות כספים.

מר מאיר: איפה שאלת הליבה של ה חינוך בחברה הישראלית, לאור המציאות שאנחנו חווים כאן ואני מנסה ללמוד כהורה, מהו המכנה המשותף בחברה הישראלית, בארץ הזאת, והאם לועדת החינוך של הכנסת, יכולה או צריכה להיות אמירה כנבחרי העם, על איזה שהיא ליבה שהיא מחוץ לאיזה שהיא פלטפורמה, שכבר ליבוביץ ז"ל בזמנו התייחס אליה, שהמכנה המשותף היחיד שלנו זה האיום והצרות.

מר מאיר: האם יש לנו איזה שהם מכנים משותפים, איזה שהיא ליבה משותפת, והאם ראוי שועדת החינוך תיתן את דעתה או אולי תאכוף איזה שהיא תפיסה, אנחנו לא יכולים להמשיך ולהתנהל ברמה כזאת של הפרטה, שכל אחד יתעסק בכמה כיתות יש לי, כמה תלמידים יש בהם, כמה גובים בבתי הספר, עם כל הכבוד לחשיבות של השאלות האלה והם בנפשנו ובכיסנו כהורים, אלה שאלות שינחו מכאן ואילך את העם הזה.

מר מאיר: אנחנו לא מרגישים שיש איזה שהיא אמירה, בעלת ערך, שאלות הערכים עולות כאן, ולא נדבר על האווירה ועל האקלים ועל איכויות הסגל, אבל משהו ברמה הזאת, צריך לבוא לידי ביטוי.

מיכאל מלכיאור: אני רק אגיד מאוד בקצרה, בגלל קוצר הזמן לא בגלל שלא ראוי על כל השאלות לענות יותר.

מיכאל מלכיאור: ובכן לגבי מספר התלמידים, שרת החינוך הבטיחה שבשנה הקרובה יהיה פיצול של כיתות בכיתות א' וב', זאת הבטחה שלה שגם נתנה בועדת החינוך.

מיכאל מלכיאור: אם זה יהיה באמת, אנחנו נעקוב אחרי זה, זה התפקיד שלנו.

מיכאל מלכיאור: אני שוב חייב להדגיש, עם כל הצער, מה ההבדל בין רשות המבצעת ובין הרשות המחוקקת.

מיכאל מלכיאור: לנו יש אפשרות לעשות דברים בהרבה מאוד תחומים, אבל יש דברים שלא בידינו, והביצוע זה רק בידי משרד החינוך והרשויות המקומיות, אני מניח נותנים להם את האביזרים לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים לעשות את זה וגם לא ככה עושים, אבל אני יכול להגיד לך, בנושא הזה כבר יש הבטחה, אני חושב שבוודאי זה ראוי, לא רק כיתות א' וב', אלא בכל המערכת, אבל אין מקום יותר מתאים להתחיל, בתקופה הזאת בצפון, יכול להיות שיהיה אפשר כבר עכשיו לעשות משהו, משרד החינוך הכריז שיעשה מאמצים מיוחדים לגבי הצפון, בתקופה הזאת, ואנחנו בהחלט נהיה בקשר, יש פה מפקחת ממשרד החינוך, שיושבת פה ורושמת כל דבר ועניין.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שאנחנו נקבל ממנה גם תשובות.

מיכאל מלכיאור: אם ניתן משהו לעשות בטבריה עכשיו, לגבי הכיתות שהם עם שלושים ושמונה, שלושים ותשעה ילדים כפי שציינת.

מיכאל מלכיאור: לגבי הנושא של תשלומי הורים, לא רוצה להיכנס יותר מדי לפרטים של זה, זה מצער שזה נמשך עד השבוע האחרון, אבל תהיה שמח שזה לא נמשך מעבר לזה, שזה היה יכול להיות עוד שלושה חודשים, עוד שישה חודשים, לפחות לפני שבוע, קיבלתם את ההודעה, זה שמותר לגבות את תשלומי ההורים בדיוק כמו שנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לחמנו פשוט הוועדה, כדי להגדיל את הקרן לאלה שלא יכולים לשלם, אנחנו חיים בחברה ששלושים וחמישה אחוז מהילדים הם מתחת לקו העוני, שזה אומר שההורים שלהם אין להם כלום, רצינו להגדיל, הצלחנו בקצת, בגלל הזמן שלקח, להגדיל את הקרן מעשרים ושתיים מיליון, לחמישים ושישה מיליון, זה לא מספיק, אבל זה הדבר היחידי שגדל פה במדינה הזאת, כולם מקצצים בכל התקציבים, אז לפחות יש שם קרן שמשם אפשר קצת לעזור למי שנזקק, לפי הקריטריונים.

מיכאל מלכיאור: זה הסיבה שזה לקח את הזמן הזה.

מיכאל מלכיאור: בשנה הבאה, אני כבר הודעתי את זה, עושים את הבקשות הרבה יותר מוקדמות, אם לא תהיינה בקשות יותר מוקדמות, אנחנו לא ניתן, לא נאפשר את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בכלל חושבים שזה דבר פסול תשלומי הורים, זה חלק ממערך של מערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: תרבות זה חלק ממערכת החינוך, כמו שאתה לא משלם במיוחד בשביל מתמטיקה או תורה שבעל פה, אתה לא צריך לשלם בשביל תרבות במיוחד.

מיכאל מלכיאור: רק היום לפי הנתונים של היום, אין את השני מיליארד שקל הללו, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו עושים את זה יותר טוב בעתיד.

מיכאל מלכיאור: זה לגבי תשלומי הורים.

מיכאל מלכיאור: אני מצטער שזה יצא בסוף, אבל זה היה יכול להמשך גם הרבה יותר מאשר שנת הלימודים.

מיכאל מלכיאור: לגבי השאלות היותר ערכיות, גם המסגרת היא ערכית אבל גם התכנים.

מיכאל מלכיאור: חלק מהבעיה אנחנו כן עוסקים בזה, לא מעט בועדת החינוך, הבעיה שזה הם לא כותבים על זה בעיתון, לא עושים מזה תוכניות בטלביזיה, יש פה נציגי תקשורת והם יכולים לספר לך, רק כשיש איזה סקנדל, או מצביעים נגד, או אחד צועק על השני, אז זה מעניין את התקשורת ואז זה מגיע גם לקוראים בטבריה.

מיכאל מלכיאור: אבל אם אתה תעקוב אחרי הנושאים שאנחנו מטפלים ואפשר לעקוב דרך האינטרנט, אחרי כל הנושאים וכל הדיונים שלנו, אתה תראה, הרבה מאוד דיונים ערכיים עמוקים, על הדרך ועל התכנים של החינוך במדינת ישראל, כך אנחנו מנסים בוועדה שלנו לפחות להוות דוגמא קודם כל לעבוד ביחד, אנחנו לא צועקים אחד על השני, עובדים במשותף, אין קואליציה, אין אופוזיציה, אין דתיים ואין חילוניים, כולנו עובדים ביחד כדי לגבש תפיסת עולם בכל התחומים ולנסות להשפיע מה שאנחנו יכולים, במסגרת החוק, מה שאנחנו יכולים על התכנים של הדברים.

מיכאל מלכיאור: רק שזה לא מעניין על כך את התקשורת, מעניין רק אם יש איזה מישהו שעושה דברים ומרביץ לשני ואז זה פותח את החדשות, מה לעשות.

מיכאל מלכיאור: יש גם סידור חדש, שיהיה בכנסת מעכשיו, שאפשר לעקוב אחרי כל הדיונים, עד עכשיו זה רק דיונים שבערוץ 99, מעכשיו אפשר יהיה לעקוב אחרי כל הדיונים, אני לא יודע אם זה כבר התחיל, במשך התקופה הקרובה אתם יכולים לשבת בבית, לראות את כל דיוני הוועדה, גם התכנים, כל נושא אתם יכולים לראות מראש איזה נושאים מעניינים אתכם ואתם יכולים לעקוב אחרי זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו בוודאי ובוודאי נקדיש חלק גדול מהדיונים, זה המושב הראשון, השמן הרציני שיהיה לנו, חלק גדול מהמאמצים שלנו, יהיו בתחומים האלה, כי זה מעניין את כל חברי הוועדה.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת מרינה סולודקין, לסיום.

מרינה סולודקין: אני רוצה קודם כל להודות לראש העיר, ליושב ראש הוועדה, שהגענו לכל בתי הספר והגנים שהיינו.

מרינה סולודקין: המפגש מאוד חשוב עם ועד ההורים, בגלל שמשום מה כאן מדברים דברים אחרים מאלה שיושבים בכנסת, כועדת הורים ארצית.

מרינה סולודקין: אתם אמרתם גם דברי טעם.

מרינה סולודקין: איפה הם יכולים להיות אם ארגוני המורים יש דמויות שאנחנו רואים, אבל אם יש לנו טענות נגדם, גם אנחנו, גם אתם כהורים ויש לכם כל הזכויות שילדים שלכם צריכים לחשוב על אנשים שיכולים להוביל את המערכת שלנו, ולא להשוות את המערכת, כמו שעושים כל הזמן.

מרינה סולודקין: היום ראינו דבר מאוד, מאוד חשוב, שכשהרב מלכיאור דיבר, הבנות עמדו, לי ולחבר הכנסת אלכס מילר, אנחנו מכירים את זה, בגלל שזה כבוד, כבוד לאיש ציבור, חבר כנסת, כבוד למורה, לעצמנו .

מרינה סולודקין: מה שאני חושבת, זה המופת להתנהגות ורק אנחנו צריכים כולנו לשאול, איך הגיעו לזה שהם ידעו מה לעשות, בלי שמורים אמרו להם, אנחנו רוצים לראות את זה גם בבתי ספר, לא דתיים ממלכתיים.

מרינה סולודקין: אני מודאגת מכמה דברים, שממשרד החינוך לא שומעת, אף מילה, אם מתחילים לפעול, במערכת החינוכית.

מרינה סולודקין: אני מודאגת בגלל שאני מבינה שיש עכשיו בעיות לפנות לכל מיני דברים פסיכולוגיים, אבל זה זמני, אנחנו במילניום השלישי, ולא מרגישים את זה בבית ספר עדיין, לא מספיק מרגישים את זה בבית ספר ישראלי.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה,

מאיר: אם תזמנו אותנו קצת יותר – כי זה מספיק חשוב.