הוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדה לזכויות הילד לנושא העוני וקצבת ילדים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 1, 2006-08-16 08:30

שלי יחימוביץ': בוקר טוב לכולם.

שלי יחימוביץ': אנחנו פותחים ישיבה ראשונה משותפת לוועדה משותפת לוועדת הכספים והוועדה לזכויות הילד, בעקבות הצעה לסדר שהגיש חבר הכנסת הלפרט שיושב כאן לשמאלי.

שלי יחימוביץ': מטרתנו לבחון את ממדי העוני בקרב ילדים במדינת ישראל וגם לגבש הצעה מוסכמת משלנו איך לפתור את העניין.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאין פה מחלוקת בקרב הנוכחים על כך שממדי העוני בקרב ילדים גדלו בצורה משמעותית ביותר, בעיקר בשל הקיצוץ בקצבאות ואין מחלוקת על הצורך הדחוף, המיידי והאקוטי, לפתור את הסוגיה הזאת.

שלי יחימוביץ': הישיבה הספציפית הזאת תוקדש ללמידת החומר, לשמיעתכם ונחליט במידת הצורך כמה ישיבות עוד צריך, אולי רק אחת, אולי התמונה תהיה מאוד ברורה, אולי נצטרך עוד שתיים.

שלי יחימוביץ': הייתי רוצה שנפרסם את המסקנות שלנו סמוך לפרסום דו"ח העוני אבל לא בטוח שאנחנו נצליח לפעול בקצב של יגאל.

שלי יחימוביץ': על כל פנים, אנחנו תכף נראה מצגת שהכין יגאל אבל עוד לפני כן, יגאל, אנחנו נשמע את העבודה שעשתה מחלקת המחקר, אתי וייסמן.

שלי יחימוביץ': ביקשתי מאתי לתמצת עבורנו מה נעשה בבריטניה בתוכנית ספציפית למלחמה בעוני אצל ילדים ונתונים נוספים.

אתי וייסמן: אני עובדת במחלקה למידע ומחקר של הכנסת.

אתי וייסמן: בשנת 1997, כשהממשלה של הלייבור עלתה לשלטון, היה מצב מאוד קשה בבריטניה מבחינת העוני בקרב ילדים.

אתי וייסמן: 34% מן הילדים בבריטניה היו מתחת לקו העוני וכ- 20% מן הילדים גרו בבתים ללא מפרנס, זאת אומרת שאין להם הכנסה.

אתי וייסמן: מדיניות טוני בלייר, שעליה הכריז באותה תקופה, היתה חיסול העוני בקרב ילדים בתוך דור, למעשה עד שנת 2020 ועל-מנת להגשים זאת הוא הציע תוכנית שכללה שיתוף פעולה בין כמה משרדי ממשלה, משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד העבודה.

אתי וייסמן: עד כה, כלומר עד 2005, לפי הנתונים, המדיניות הזו זכתה להצלחה מסוימת, למרות שלא בטוח שזאת שציפו לה, שיעור הילדים שחיים בעוני יחסי ירד ל- 28%, שיעור הילדים בעוני מוחלט ירד ל- 17%.

שלי יחימוביץ': מכמה?

שלי יחימוביץ': בכמה אחוזים זה פחת?

אתי וייסמן: הוא ירד ב- 6% מהעוני היחסי,

שלי יחימוביץ': מה זה עוני יחסי ועוני מוחלט?

אתי וייסמן: עוני יחסי זה מתחת לרף של 60% מההכנסה הממוצעת ועוני מוחלט זה מה שהיה עוני יחסי ב- 97, במונחים ריאליים של היום.

אתי וייסמן: כלומר, עוני מוחלט זה הרף שנקבע בשנת 1997, שחישבו את ההצמדה למדד ודברים נוספים, שלפי זה קבעו מה זה עוני, מה הסכום שמשפחה שמרוויחה פחות ממנו, נמצאת בעוני מוחלט.

אתי וייסמן: עוני יחסי, לעומת זאת, זה ביחס לשאר האוכלוסייה.

אתי וייסמן: כלומר, אם המצב של שאר האוכלוסייה הוטב, אז גם יותר אנשים נמצאים בעוני יחסי.

שמי סופר: קבעו את נקודת תחילת התוכנית, לקביעת הנקודה שממנה ייבחן בעתיד העוני של הילדים.

אתי וייסמן: ושיעור הילדים שגרים בבתים ללא מפרנס ירד גם בכ- 4% ל- 15.7%.

אתי וייסמן: בתוכנית היו שלושה חלקים עיקריים.

אתי וייסמן: הראשון – צמצום ההשלכות ארוכות הטווח של עוני בילדות, באמצעות טיפול פרטני בילדים עד גיל ארבע ומשפחותיהם, במרכזים שהוקמו במסגרת התוכניות המקומיות של התחלה בטוחה.

אתי וייסמן: אלו הם מרכזים שהוקמו בקהילות החלשות ביותר בבריטניה והם נותנים שירותים לילדים עד גיל ארבע ולמשפחות שלהם באותן קהילות,

שלי יחימוביץ': והם הוקמו במסגרת התוכנית?

אתי וייסמן: חלק על בסיס משהו שהיה קיים, חלק הוקמו במסגרת התוכנית והם מעניקים מגוון גדול מאוד של שירותים, שגם תלוי בצרכים של האוכלוסייה, אבל כולל בחלק מהמקומות מעונות יום, שירותי בריאות, טיפול, חינוך ודברים נוספים שהכוונה היא להביא את כל הדברים שלהם אותם משפחות וילדים זקוקים, למקום אחד וגם להגיע לכל האנשים ששייכים לאותה קהילה באמצעות ביקורי בית ודרכים נוספות.

אתי וייסמן: דבר נוסף זה עידוד עבודה בקרב הורים לילדים.

אתי וייסמן: בבריטניה השתמשו בעיקר בדרכים של הטבות, עידוד, סיוע וייעוץ.

אתי וייסמן: יש תוכנית שנקראת ניו-דיל, שהיא מתייחסת למספר, סוג מסוים של אוכלוסייה, והיא נותנת להם סיוע וייעוץ במציאת עבודה וגם הטבות כמו עזרה במסגרות, בזמן שמחפשים עבודה, ודברים נוספים.

אתי וייסמן: יש זיכוי במס למשפחות עובדות שניתן להורים לילדים שעובדים מעל 16 שעות בשבוע וניתנת גם הטבה למעסיקים שעוזרים למי שעובד אצלם בטיפול בילדים, כלומר הם מקימים מעונות יום או מסבסדים מעונות יום בעבור העובדים, זה נועד לשפר את המצאי של מעונות יום ומסגרות לטיפול בילדים.

אתי וייסמן: הדבר השלישי זה סיוע כספי למשפחות, המתבטא קודם כל בהעלאת קצבאות הילדים, שכיום הן מן הגבוהות באירופה.

שלי יחימוביץ': איך זה ביחס אלינו, קצבאות ילדים בבריטניה?

אתי וייסמן: לא בדקתי ביחס אלינו.

שלי יחימוביץ': בדקת מה היה היקף ההשקעה שנדרשה לתוכנית הזאת?

אתי וייסמן: בסך-הכל בתוכנית?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': נאמר, אם אנחנו מחליטים לשעתק את התוכנית של ממשלת בריטניה ולהחיל אותה בישראל, כמה זה עולה לנו?

אתי וייסמן: הם דיברו על משהו כמו עשרה מיליארד לירות שטרלינג,

שלי יחימוביץ': אבל זה לא אומר לנו כלום כי אין לנו ביחס לנפש.

שלי יחימוביץ': זה הסכום הטוטאלי.

שלי יחימוביץ': טוב, אם תוכלי לבדוק לנו את זה.

אלכס מילר: מה ההבדל בין אחוז האבטלה של בריטניה וישראל, כי אני יודע שאחוז האבטלה שם מאוד נמוך.

אלכס מילר: זה גם חלק מהדבר, כי ברגע שיש לך אחוז האבטלה, ההשקעה היא הרבה יותר נמוכה.

אלכס מילר: כי אחוז האבטלה שם, אם אני לא טועה, הוא עומד שם על איזה 0.5%,

שמי סופר: יש כאן נתונים על אחוז המשפחות שחיו ללא מפרנס והוא אחוז מאוד גבוה.

שלי יחימוביץ': מה אחוז המשפחות שחיו ללא מפרנס?

שמי סופר: בשנת 97 זה היה קרוב ל- 20%,

אתי וייסמן: עם ילדים.

שלי יחימוביץ': שזה דומי לשיעורי האבטלה?

אתי וייסמן: שיעור האבטלה נמוך יותר.

שלי יחימוביץ': לא, אבל זה לא הנתון של שיעור האבטלה.

שלי יחימוביץ': אז אין לכם את הנתון הזה.

אתי וייסמן: התוכנית לעידוד עבודה בקרב הורים לילדים, זה משהו שהצליח, באופן יחסי.

אתי וייסמן: רציתי להדגיש את הנושא של ההתמקדות בגיל הרך.

אתי וייסמן: התוכנית הבריטית התמקדה בגיל הרך, גם מצד אחד מתוך הבנה שבגיל הזה, הילדים הכי זקוקים, הילדים והמשפחות שלהם, הכי זקוקים לעזרה, וגם מתוך מחשבה שהתערבות בגיל הזה תהיה המועילה ביותר לעתיד של הילדים.

אתי וייסמן: הדבר השני שעלה זה תוכנית שלא מכריחה אנשים לעבוד ודברים נוספים, אלא נותנת להם הטבות ותמריצים ועוזרת להם, כדי שיירצו לעבוד.

אתי וייסמן: הדבר השלישי שרציתי להדגיש זה העובדה שהתוכניות המקומיות אשר נועדו במקור לאוכלוסייה החלשה, כרגע יש מגמה להעביר אותן לכלל האוכלוסייה, ולדעת גורמים שונים הדבר ייפגע בעזרה שניתנת לאנשים החלשים ביותר.

שלי יחימוביץ': תודה, אתי.

שלי יחימוביץ': המסמך הזה מאוד יסודי והוא מונח לפניכם, אתם מוזמנים לקרוא אותו.

שלי יחימוביץ': ד"ר יגאל בן שלום, מנכ"ל הביטוח הלאומי, בבקשה.

יגאל בן שלום: קודם כל נתוני רקע, כדי שכולנו נהיה על מכנה משותף לגבי העוני בקרב ילדים בישראל ואחר-כך אני גם אציג מה לדעתנו, כמוסד לביטוח לאומי, ניתן לעשות בנושא הזה, כדי לצמצם את ממדי העוני.

יגאל בן שלום: ראשית, מבחינת העוני במשפחות בישראל, היום הוא עומד על 20.5% מקרב המשפחות בישראל מתחת לקו העוני, גידול משנת 98.

יגאל בן שלום: כפי שאתם רואים, יש קצב גידול שהתמתן בין 2004 ל- 2005 מ- 20.3 ל- 20.5.

יגאל בן שלום: סך-הכל קצבאות המוסד לביטוח לאומי קוצצו.

יעקב ליצמן: צריך לציין שזה לפני המלחמה.

יגאל בן שלום: זה לפני המלחמה.

יעקב ליצמן: אני צופה גידול משמעותי.

יגאל בן שלום: קצבאות הביטוח לאומי, באופן כללי, קוצצו בחמישה מיליארד שקל ואנחנו לא לוקחים בחשבון את חוק הלפרט של 2001, אחרי חוק הלפרט, קוצצו בלמעלה מ- 7% ובעיקר בקצבאות ילדים וקצבאות של אוכלוסייה בגיל העבודה – דמי אבטלה והבטחת הכנסה.

יגאל בן שלום: הסך-הכל מבחינת מספרים מוחלטים, יש היום 738,000 ילדים שנמצאים מתחת לקו העוני, קו העוני אצלנו מוגדר כחצי מהחציון והוא 50% ולא 60% כמו בבריטניה, כלומר מבחינתנו הוא אפילו יותר מתון מאשר אצלם.

יגאל בן שלום: לגבי ילדים, אני חייב לציין שיש התרחבות מתמדת בממדי העוני בקרב ילדים והמספרים מעידים על כך.

יגאל בן שלום: תראו, בשנת 98, אותה שנה שבריטניה החליטה לטפל בנושא של עוני בקרב ילדים, 97 הם החליטו, אז אני הייתי מנכ"ל משרד העבודה והרווחה ואז באמת יצאתי עם התוכנית הלאומית לילדים בסיכון, שבעקבותיה הממשלה הקימה יחד עם הג'וינט את אשלים כדי לטפל בתחום הילדים.

יגאל בן שלום: ממשלת בריטניה לקחה תוכנית לעשר שנים, לטיפול בילדים בסיכון וצמצום העוני.

יגאל בן שלום: אצלנו העוני בקרב ילדים גדל מ- 22% ל- 34% ב- 2004 – 2005, העוני בקרב ילדים.

יגאל בן שלום: כלומר, כל ילד שלישי בישראל חי מתחת לקו העוני.

שלי יחימוביץ': סליחה, אתה נותן לנו נתונים של 2005, נכון?

שלי יחימוביץ': של 2004 – 2005?

יגאל בן שלום: אני נותן נתונים שמתייחסים למחצית השנייה של 2004 ולמחצית הראשונה של 2005.

שלי יחימוביץ': אתה יכול לרמוז לנו או להגיד לנו פחות או יותר הערכות משוערות האם אנחנו עדים לכך שהמגמה הזאת נמשכת, שהעוני בקרב ילדים התרחב גם ב- 2006?

יגאל בן שלום: אני יכול להגיד שבסך-הכל אנחנו עומדים בפני סיום כל העיבודים של דו"ח העוני ל- 2005, לכל 2005 והמגמה בנושא הילדים לא משתנה.

יגאל בן שלום: המגמה כפי שאני מציג פה, היא לא משתנה.

שלי יחימוביץ': לא משתנה, כלומר ממשיכה לעלות?

יגאל בן שלום: כן.

יעקב ליצמן: יש נתון אחד שחסר כאן וזה שבשנת 2001 נחקק חוק הלפרט וכאן אתה לא מראה בין 2001 ל- 2002, שלדעתי יכול להיות שזה מיתן את העלייה בעוני.

יגאל בן שלום: אני אתן את הנתון הזה בהמשך.

יגאל בן שלום: אנחנו רואים שתשלומי העברה, כלומר העובדה שהביטוח הלאומי משלם קצבאות, מצמצמים את ממדי העוני לפחות בקרב הילדים, וב- 2004 ו- 2005 רק 17% מהילדים נחלצו מקו העוני בזכות תשלומי העברה של ביטוח לאומי בעוד שבשנים קודמות, מה שחבר הכנסת ליצמן אמר, הצלחנו להוריד מתחת לקו העוני ב- 2001 למשל, עד כמה שאני זוכר, קרוב ל- 50% מקרב הילדים, בוודאי.

יגאל בן שלום: אז יש לזה השפעה גדולה.

יגאל בן שלום: ב- 2004, 2005, נמשכת השחיקה במרבית הקצבאות ובמיוחד בקצבאות ילדים.

יגאל בן שלום: סכום הקצבאות של המוסד בממוצע למשפחה ירד ריאלית ב- 2.5%.

יגאל בן שלום: השחיקה בקרב קצבאות ילדים נמשכת ומ- 2001, פה אני מציין את הנתון של 2001 עד 2005, התשלומים לקצבאות ילדים נשחקו ב- 45%.

יגאל בן שלום: זה כבר כולל את חוק הלפרט.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, מ- 2001 להיום היתה שחיקה של 45% בקצבאות ילדים.

שמואל הלפרט: מה היה אחוז השחיקה בקרב משפחות ברוכות ילדים?

יגאל בן שלום: תלוי מה אתה קורא ברוכות ילדים.

שמואל הלפרט: שבעה-שמונה ילדים.

יגאל בן שלום: תראו, מעל ארבעה ילדים או מעל חמישה ילדים, השחיקה היא גדולה יותר, כמובן, כי הפגיעה היתה גדולה יותר.

שמואל הלפרט: לפי מה שמופיע אצלי, גם כן ממסמך של הביטוח הלאומי, זה הגיע ל- 76%, השחיקה.

יגאל בן שלום: 45% זה רק ממוצע.

שלי יחימוביץ': זה מדהים.

שלי יחימוביץ': 76%?

יגאל בן שלום: כן, בברוכות ילדים.

יגאל בן שלום: נמצאות פה מירי ורפאלה, שיכולות לאמת את זה.

יגאל בן שלום: נכון?

יגאל בן שלום: אז הן מאמתות את הנתון של חבר הכנסת הלפרט.

שלי יחימוביץ': וזה לוקח בחשבון גידול באוכלוסייה?

יגאל בן שלום: זה לוקח בחשבון גידול באוכלוסייה, כן.

יגאל בן שלום: התשלומים לקצבאות ילדים בצורה ריאלית ירדו מ- 6.5 מיליארד שקל, אני אומר זה מ- 2002, אם אני לוקח מ- 2001, אז הם ירדו מ- 7.6 מיליארד שקל ל- 4.6 מיליארד שקל ב- 2006.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, קצבאות הילדים ירדו או מ- 7.6 מיליארד שקל ב- 2001 או מ- 6.5 מיליארד שקל ב- 2002, ל- 4.6 מיליארד שקל ב- 2006 והקיצוץ הנוסף של 600 מיליון שקל, שאמור היה להיות ב- 2006, בוטל בגלל הסכמים קואליציוניים ואנחנו לא מבצעים את הקיצוץ הזה.

יגאל בן שלום: בסך-הכל, שתראו את התמונה גם במחירים שוטפים, כמה סך-הכל מקבלת משפחה שיש לה חמישה ילדים ואילך, אז ראינו, ב- 2002 קיבלה משפחה עם חמישה ילדים 2,261 שקלים וב- 2006 עד 2009, אם לא ישתנה המצב, משפחה עם חמישה ילדים תקבל 1,132 שקלים, כאשר אנחנו רואים שקצבה לילד קטנה בממוצע וקצבאות לילד שלישי ורביעי, חמישי, קטנה בשיעור אפילו יותר גדול.

שלי יחימוביץ': זה חישוב של משפחה ממוצעת?

יגאל בן שלום: זה הטיפוס שאנחנו לוקחים כמשפחה ממוצעת.

יגאל בן שלום: אני נותן פה את כולם, פה אני נותן את 2003, 2005, אנחנו כביטוח לאומי,

שלי יחימוביץ': זה בדיוק 50% קיצוץ.

יעקב ליצמן: מה זה יעזור לך, אני לא מבין את השאלה שלך.

יעקב ליצמן: מה זה יעזור לך ככה?

יעקב ליצמן: הפוך זה,

משה בר סימנטוב: אם אתה מסתכל על הפגיעה בהכנסה של משפחה ממוצעת, כתוצאה מקצבת ילדים, היא כמובן הולכת וגדלה עם מספר הילדים, לכן אי-אפשר להסתכל על חמישה ילדים,

יעקב ליצמן: אז מה אתה רוצה להגיד, שאסור לגדל ילדים?

יעקב ליצמן: מה המסקנה?

יעקב ליצמן: אני לא מבין.

יעקב ליצמן: בסדר, אתה יודע מה?

יעקב ליצמן: עונש, מגיע לו עונש שיש לו ילדים?

יעקב ליצמן: האם זה המסקנה, שמגיע לו עונש שיש לו ילדים?

יעקב ליצמן: הרי זה הדיון כאן.

שלי יחימוביץ': יגאל, מה זה משפחה ממוצעת?

שלי יחימוביץ': מה אתם רואים כמשפחה ממוצעת?

יגאל בן שלום: אנחנו רואים לפי כמות הילדים, כמות הילדים בקרב משפחות, זאת אומרת כמה משפחות יש להן ילד אחד, כמה שניים,

שלי יחימוביץ': ובממוצע, יש חמישה ילדים?

מירי אנדוולד: במשפחות עם ילדים, מספר הילדים בממוצע הוא שלושה.

שלי יחימוביץ': אז זה, כשאתה אומר משפחה ממוצעת, אתה מתכוון לשלושה ילדים?

יגאל בן שלום: מה שאנחנו אומרים, שבמשפחות שיש להן ילדים, מספר הילדים הממוצע הוא שלושה ילדים.

שלי יחימוביץ': לא כולל זוגות צעירים שאין להם ילדים.

יגאל בן שלום: לא.

יגאל בן שלום: משפחות עם ילדים בלבד.

יגאל בן שלום: אני רוצה לעשות השוואה בין-לאומית.

יגאל בן שלום: זה עונה על השאלה שלך, שלי, מקודם.

יגאל בן שלום: אנחנו לוקחים השוואה בין-לאומית ואומרים – OK, מה קורה בעולם, מבחינת הקצבה לילד, כאחוז מהתמ"ג, מהתוצר המקומי הגולמי ותראו מה אנחנו מקבלים, שב- 2001 מדינת ישראל היתה בין המדינות הממוצע העליון, 4.7% מהתמ"ג היתה קצבה לילד.

יגאל בן שלום: אנגליה היתה 4.2% ממוצע לילד.

יגאל בן שלום: היום ישראל היא 2.8% מהתמ"ג קצבה לילד ואנחנו הולכים להיות ב- 2009, אם המגמה תימשך, רק 2% מהתוצר תהיה קצבה לילד ואנחנו מקדימים בעניין הזה רק את פורטוגל, את ספרד, את יפן וקוריאה.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, אם המגמה של הקיצוץ בקצבאות ילדים תימשך, הרי שהקצבה לילד כאחוז מהתמ"ג בישראל תהיה רק שני אחוז.

שלי יחימוביץ': מהנמוכות בעולם.

יגאל בן שלום: מהנמוכות בעולם, ותראו מאיפה התחלנו.

יגאל בן שלום: התחלנו מקרוב ל- 5% ב- 2001, אנחנו מגיעים ל- 2% ב- 2009, זה ההשוואה הבין-לאומית מראה שמדינות המערב, כמו בלגיה, שוויץ, הונגריה, אוסטרליה, פינלנד, שבדיה, דנמרק, נורבגיה, צרפת ובריטניה, הרבה יותר נדיבות מאתנו לגבי ילדים.

שלי יחימוביץ': מה הממוצע שם?

יגאל בן שלום: 4%.

יגאל בן שלום: יש מקומות ש- 6% אפילו.

שלי יחימוביץ': מה קורה בארצות-הברית?

יעקב ליצמן: בשביל מה צריכים ילדים במדינת ישראל?

יגאל בן שלום: בארצות-הברית אי-אפשר להשוות כי אין את המושג של קצבאות ילדים.

יגאל בן שלום: זה הולך שם ב- State, זה הולך שמה כתוכניות של ה- State, לא של ה-Federal.

שלי יחימוביץ': בקיצור, חצי ממה שנהוג במדינות המערב, זה הקצבה שלנו.

יגאל בן שלום: נכון.

יגאל בן שלום: אפילו פחות מחצי.

יגאל בן שלום: עכשיו, בואו נראה את תחולת העוני בקרב מדינות נבחרות, בקרב ילדים.

יגאל בן שלום: אנחנו רואים שישראל היא במקום הראשון במדינות המערב, בתחולת העוני בקרב ילדים, אפילו לפני ארצות-הברית.

יגאל בן שלום: אנחנו מדברים על 34%, כאשר אנחנו רואים, נעזוב את ארצות-הברית, איטליה זה 20%, אנגליה זה פחות מ- 20%, קנדה, לוכסמבורג, כולם, עד שבשבדיה, נורבגיה, זה פחות מ- 10%, העוני בקרב ילדים.

יעקב ליצמן: יש מגמה להוריד העברות,

יגאל בן שלום: תשלומי העברה.

יעקב ליצמן: דמי העברה, בעולם יש מגמה כזאת.

יעקב ליצמן: אני אומר בכלל.

יגאל בן שלום: בכלל – כן.

יעקב ליצמן: עוד מעט נגיע לקצבאות ילדים, בכלל, יש?

יגאל בן שלום: כן.

יעקב ליצמן: האם המגמה הזאת בעולם זה גם על ילדים?

יגאל בן שלום: לא.

יגאל בן שלום: לגבי ילדים, אני יכול להעיד על צרפת ואנגליה, שהם הגדילו את ההוצאות עבור ילדים, משפחות עם ילדים.

יגאל בן שלום: בצרפת ובאנגליה יש מגמה של עליה בתוכניות.

יגאל בן שלום: התרומה של תשלומי העברה לצמצום ממדי העוני, גם פה יש שחיקה, אנחנו ב- 2001 הצלחנו להוריד מתחת לקו העוני 53.1% של הילדים, ב- 2004 הצלחנו להוריד מתחת לקו העוני רק 30.7% מקרב הילדים.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, מהבחינה הזאת, לעומת מדינות אחרות – בבריטניה, לדוגמה, הם מורידים 66% ילדים מתחת לקו העוני על-ידי תשלומי העברה ותוכניות שהם עושים ואנחנו שוב נמצאים עכשיו בשליש התחתון של מדינות העולם.

יגאל בן שלום: נתונים מאוד רלוונטיים נוספים – בישראל היום יש כ- 2.3 מיליון ילדים, הם מהווים 33% מהאוכלוסייה בישראל, במדינות מערביות מספר הילדים הוא נע בין 20% ל- 25%, כלומר שיעור הילדים בישראל הוא עדיין גבוה יחסית למדינות המערב ובישראל חיו למעלה מ- 740,000 ילדים מתחת לקו העוני, 70,000 ילדים חיים מחוץ למשפחות שלהם, כלומר חיים במוסדות.

יגאל בן שלום: 197,000 ילדים חיים במשפחות חד-הוריות, 20,000 ילדים חוו או חווים גירושים במשך שנה וכ- 50,000 ילדים נכים נמצאים במדינת ישראל.

יגאל בן שלום: כמות הילדים שמופנים לקציני מבחן, אנחנו חושבים שהמצב הסוציו-אקונומי של המשפחה, משפיע גם על המצב של עבריינות ואלימות בקרב ילדים ואנחנו רואים נתונים שכמות הילדים שמופנים לשירות מבחן ב- 2004 – למעלה מ- 24,000 ילדים, לפי סוג עבירות, עיקר העבירות של ילדים זה אלימות ועבירות רכוש ויש גידול משמעותי מ- 98 עד היום, מ- 17,000 ילדים ליותר מ- 24,000 ילדים ומספר העבירות שהופנו לשירות מבחן לנוער והם מצויים בפיקוח של קצין מבחן, גדל גם כן מ- 33,000 עבירות ל- 42,000 עבירות.

יגאל בן שלום: מספר תיקי הנוער שנפתחו לילדים, אנחנו רואים גידול במגמה הזאת, יש לנו בשנת 2004, 41,000 תיקים נפתחו, מתוכם בעבירות סמים 5,000 תיקים ובעבירות אלימות 16,000 תיקים.

יגאל בן שלום: מה אנחנו מציעים כדי לטפל בבעיות?

יגאל בן שלום: ראשית, אנחנו מציעים שממשלת ישראל תקבל החלטה גורפת שאומרת לצמצם את ממדי העוני בקרב ילדים מ- 33% ל- 15% במשך עשר שנים.

יגאל בן שלום: זה המלצה להחלטה שאפשר להגיע אליה.

יגאל בן שלום: כלומר, אנחנו אומרים – יעד, היעד לצמצם עוני בקרב ילדים מ- 33% ל- 15%,

שלי יחימוביץ': איך אתה עושה את זה?

יגאל בן שלום: בדיוק, עכשיו אני הולך להציג.

יגאל בן שלום: קודם כל, 2006, 2007, לבלום את הגידול בעוני, יש פה יעדי ביניים, להגיע ל- 25% ילדים עניים ב- 2009, 20% ב- 2011 ו- 15% ב- 2013.

יגאל בן שלום: איך אנחנו חושבים שצריך לעשות את זה?

יגאל בן שלום: יש לנו כמה דרכים.

יגאל בן שלום: אנחנו מסכימים שהשתנה המצב מבחינה זו במדינת ישראל, שיכול להיות שצריך לשלב בין קצבאות לבין מתן שירותים עבור ילדים, יש פה מגמה חדשה גם בעולם, בהחלט גם בעולם, לא רק קצבאות אלא גם שירותים ספציפיים, כדי שהתרומה של המדינה תלך לילד ולשירותים עבור הילד.

משה בר סימנטוב: איך שירותים משפיעים על תחולת העוני?

יגאל בן שלום: השירותים משפיעים על המשפחה שבאופן עקיף משפיע על העוני.

יגאל בן שלום: מה שמשפיע על ירידת העוני, הדבר הכמעט יחיד זה הורדה בקצבאות.

יגאל בן שלום: בואו נגיד, כי כך אנחנו מודדים את העוני.

משה בר סימנטוב: איך זה משתלב עם האסטרטגיה?

יגאל בן שלום: אני תכף אציין.

שלי יחימוביץ': או אם אתה הולך לשיטתו של האוצר עד היום הזה, לצערי, מקצבאות לעבודה.

יגאל בן שלום: הנה, אני אדבר על זה.

שלי יחימוביץ': שזה אומר לשלוח את הילד לעבודה, כן?

יעקב ליצמן: יגאל, כל ההמלצות טובות מאוד אבל ההמלצה העיקרית חסרה כאן.

יגאל בן שלום: מה?

יעקב ליצמן: להחליף את פקידי האוצר.

יגאל בן שלום: לא, זה אני לא ממליץ.

יגאל בן שלום: פקידי האוצר הם נכבדים וטובים.

שלי יחימוביץ': אני לא מאמינה.

שלי יחימוביץ': אדוני, חבר הכנסת ליצמן, אתה שתמיד מגן בעוז על פקידי האוצר?

שלי יחימוביץ': אומר שזה הפתרון?

שלי יחימוביץ': להחליף אותם?

יעקב ליצמן: לא אומר להחליף אותם.

יעקב ליצמן: זה שני דברים, אני מגן עליהם, זה נכון, אבל צריך להחליף אותם.

יעקב ליצמן: צריך לשלוח אותם פעם אחת להיות עובדי משרד העבודה והרווחה, שנה אחת סטאז'.

שלי יחימוביץ': בעבודה סוציאלית.

שמואל הלפרט: לשלוח אותם רק שבוע אחד, לשהות בקרב משפחה ברוכת ילדים, שבוע אחד בלבד.

שמואל הלפרט: כל פקידי אגף התקציבים, ואחר-כך שנבוא להחליט מה צריכים לקצץ, מה צריכים להשיג.

שמואל הלפרט: יש אפשרות להציע לכם דבר כזה?

שמואל הלפרט: שכל אחד ישהה רק שבוע אחד.

יעקב ליצמן: להציג לכם גם תוספת שכר, תוספת שכר גם.

שלי יחימוביץ': יגאל תתחיל לסיים.

יגאל בן שלום: אנחנו מציעים הצעות משני סוגים.

יגאל בן שלום: כשהייתי מנכ"ל משרד העבודה והרווחה יזמתי הצעת חוק, חוק זכויות לילדים בסיכון.

יגאל בן שלום: רבותיי, לא ייתכן במדינת ישראל אין חוק שקובע שאם ילד נמצא בסיכון, חובת המדינה לטפל בו, אין חוק כזה.

יגאל בן שלום: הכל זה פונקציה של כמות התקציבים שיש במשרד הרווחה או משרדים אחרים, לא ייתכן.

יגאל בן שלום: לכן, אנחנו מציעים שיהיה חוק זכויות לילדים בסיכון, שאומר לפי הגדרות מפורטות מה זה ילד בסיכון, ואם הוא בסיכון, המדינה חייבת לטפל בו באופן מפורט פירטנו את זה.

שלי יחימוביץ': החוק של רן כהן לא עונה על זה, חלקית לפחות?

יגאל בן שלום: לא.

יגאל בן שלום: החוק של רן כהן, אנחנו גם מציעים דרך לממן את החוק הזה, אנחנו מציעים לקחת מהגבייה עבור ילדים דמי ביטוח של ביטוח לאומי, לקחת 4% מהגבייה ולהקדיש אותו לנושא החוק הזה של ילדים, זה לא הרבה כסף, זה לא מעמיס, זה 0.04% וזה מקור טוב למימון.

יגאל בן שלום: אגב, הצעת החוק קיימת, היא נמצאת, היא אקטואלית ואני מציע לאמץ אותה.

יגאל בן שלום: המלצות אופרטיביות נוספות – אנחנו ממליצים להגדיל את הקצבה האחידה לילד ל- 200 שקלים לכל ילד, ואפשר לעשות את זה, כדי לא להכביד על אוצר המדינה, באופן הדרגתי, ל- 2007 באופן מיידי, להגדיל את הקצבה, אגב, אחידה לכל ילד במשפחה, ל- 185 שקלים ב- 2007 ו- 200 שקלים ב- 2008.

יגאל בן שלום: העלות השנתית תעמוד על 830 מיליון שקל בשנה.

משה בר סימנטוב: הכוונה להפחית לילד השלישי והרביעי כיום?

יגאל בן שלום: כן, זה אומר הקצבה אחידה לכל ילד.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, כל ילד יקבל 200 שקלים.

יגאל בן שלום: 200 שקלים, כל ילד יקבל, עד הילד ה- 30.

יגאל בן שלום: והעלות היא 830 מיליון שקל בשנה, אפשר לשחק עם זה.

יגאל בן שלום: אנחנו חושבים שזה הדבר הנכון המרכזי, שיפחית את ממדי העוני בקרב ילדים בישראל.

יגאל בן שלום: הצעה שנייה שלנו זה שהמדינה תשתתף בחיסכון מתוגמל עבור ילדים כחלק מהקצבה.

יגאל בן שלום: זאת אומרת משפחה שחוסכת מקצבת הילדים עבור העתיד של הילד, המדינה תשתתף בזה.

יגאל בן שלום: זה מקובל היום בארצות-הברית וזה תמריץ לתת לילדים עבור חינוך גבוה ורכישת דירה.

יגאל בן שלום: אנחנו ממליצים להגדיל את הקצבאות לילדים למשפחות עם ילד שלישי ורביעי שמקבלות הבטחת הכנסה ואז את מייעדת את הגידול בקצבה למשפחות זקוקות יותר מאשר משפחות שאינן זקוקות.

יגאל בן שלום: אנחנו ממליצים לסבסד, לגבי הכשרה מקצועית ועבודה, יציאה של נשים לעבודה.

יגאל בן שלום: נשים חד-הוריות ובעלות השכלה נמוכה, לסבסד יציאה לעבודה, מעונות יום, תחבורה והכשרה מקצועית.

יגאל בן שלום: ולבסוף, אנחנו ממליצים להפעיל מס-הכנסה שלילי באופן מדורג, יחסית למספר הילדים.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, למשפחות עובדות עם ילדים, להפעיל לגביהם החזר מס ואז בעצם זה לא מס הכנסה שלילי לכל האוכלוסייה, אלא רק למשפחות עם ילדים.

יגאל בן שלום: אנחנו גם ממליצים לעודד משפחות עם ילדים להשתלב בעבודה או להגדיל את ההכנסה מעבודה באמצעות הגדלת ההכנסה מעבודה שלא מובאת בחשבון לצורך קביעת הגמלה, כלומר הוא יכול לעבוד יותר מבלי שהקצבה שלו תיפגע ואני מעודד אותו בעצם לצאת לשוק העבודה ואפשר לעשות את זה תוך התחשבות במספר הילדים.

יגאל בן שלום: זאת אומרת, אם רוצים להיטיב עם משפחות עם ילדים, בסדר גמור, אז ניתן להם עידוד לצאת לעבודה על-ידי זה שניתן עידוד למשפחות לא לזוגות בלי ילדים, אלא עם ילדים.

יגאל בן שלום: אני רוצה להגיד משפט מסכם וכולל – בלי מדיניות של הממשלה שמגדירה יעדים ואומרת – אני רוצה להציל את הילדים הללו, שום דבר לא יקרה.

יגאל בן שלום: צריך פה אומץ להגדיר מדיניות, להגיד אני רוצה להוציא עוני בקרב ילדים, אני רוצה לתת שירותים לילדים, לתת להם זכויות, להגדיר את זה, להקצות לזה משאבים ואז זה יקרה.

יגאל בן שלום: זה לא יקרה רק בדיונים.

יגאל בן שלום: אני חושב שילדים זה עתיד המדינה, אני חושב שזה משאב אנושי חשוב ביותר של המדינה ואני ער לעובדה שיש היום אולי איזה שהיא הסכמה ציבורית שכל התוכניות שהיו בתחום הרווחה והביטחון הסוציאלי, צריכות להיפגע בגלל המלחמה.

יגאל בן שלום: אני אומר חד-משמעית נגד זה.

יגאל בן שלום: אני אומר – התוכניות שהיו לממשלה בנושא הרווחה, בנושא ביטחון סוציאלי, אסור שייפגעו למרות המצב.

שלי יחימוביץ': כאן זה תוכניות שלא קיימות, אתה אומר צריך לשבת ולכתוב אותן.

יגאל בן שלום: נכון, נכון.

יגאל בן שלום: תודה.

שלי יחימוביץ': אנחנו ניקח את האתגר.

יעקב ליצמן: גבירתי היושבת ראש, חבריי.

יעקב ליצמן: הנושא של קצבאות ילדים, לצערי, אמרתי את זה כבר בכנס קיסריה, אני חוזר על זה בתמצית עכשיו, זה נהיה כלי למלחמה בדמוגרפיה, זה לגמרי לא כלי של מלחמה בעוני.

יעקב ליצמן: אף אחד לא בודק כיום קצבאות ילדים אם זה עוזר לעוני או לא עוזר לעוני.

יעקב ליצמן: מייד כשמתחילים לדבר בקצבאות ילדים, הדבר הראשון חושבים – רגע, מי הולך ליהנות כאן.

יעקב ליצמן: חרדים, ערבים, לא טוב.

יעקב ליצמן: מייד לא טוב.

יעקב ליצמן: אף אחד לא רוצה לחשוב אם באמת זה פותר בעיה של עוני או לא, הוא לא מגיע לזה אפילו.

יעקב ליצמן: בגלל זה אמרתי בהתחלה שצריך להחליף את פקידי האוצר, הכוונה לא היה לפקידי האוצר לעצמם, גבירתי היושבת-ראש, את יודעת שאני מגן עליהם, אבל אני לא מדבר על זה.

יעקב ליצמן: כשבאה ממשלה והיא מתחילה לדון קצבאות ילדים, אז דבר ראשון אומרים – רגע אחד, איך אנחנו עושים שהסקטור הערבי לא יקבל, ואני אומר דברים חמורים ואני מוכן לגבות כל מילה שאני אומר, וקבוצה אחרת אומרת – איך אנחנו עושים שהחרדים לא יקבלו.

יעקב ליצמן: זה בעיקר הקבוצות שיש, שהן מרובות ילדים.

יעקב ליצמן: לכן, אין ראייה אובייקטיבית בממשלה על נושא של קצבאות ילדים, אין, לא יעזור.

יעקב ליצמן: ועל זה רוצים להשוות פתאום שכל ילד יקבל אותו דבר, לא מוכן לקבל שיש ילדים עולים יותר, כמות, לא משנה, אני מוכן לקבל כל תוצאה אם אני יודע שהצד השני מוכן להיות אובייקטיבי ולקבל את הנתון האמיתי, אבל הוא לא מוכן לקבל.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד לכם, רבותיי, אם לא הילודה החרדית בירושלים, לא רוצה להגיד לכם מי היה ראש עיר בירושלים.

יעקב ליצמן: אנואר נוסייבה.

יעקב ליצמן: אין ילודה אצלנו, אני אגיד את זה, אני אומר דברים גלויים על השולחן.

שלי יחימוביץ': ואולי הוא היה ראש עיר טוב?

יעקב ליצמן: אני מוכן להתמודד עם זה, אם את רוצה להראות תגובות של חלק מהציבור, הערבי הישראלי הזה שפגע בילד איך הם הגיבו על נסראללה, אבל בואו נשאיר את זה לבסוף.

יעקב ליצמן: זה עוד סיפור.

שלי יחימוביץ': זאת אומרת אתה שייך לקבוצה שרוצה לפגוע בקצבאות של הערבים?

שלי יחימוביץ': אם אמרת שיש שתי קבוצות.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: הפוך, אני אומר, אני רוצה לדון ואני מוכן לקבל כל נתון, אבל נתון אמיתי.

יעקב ליצמן: רבותיי, אם זה טוב או לא טוב.

יעקב ליצמן: תשכנעו אותי שלא טוב.

יעקב ליצמן: עד הרגע הזה, ואני אומר לכם כל הזמן, אני אומר את הנתון שלי גם בבני-ברק, מה אומרים לנו?

יעקב ליצמן: אומרים לנו – לכו לעבוד.

יעקב ליצמן: זה מה שאומרים, מטיפים.

יעקב ליצמן: אז אל"ף, מה אתם רוצים להגדיל את האבטלה בעוד 10%?

יעקב ליצמן: אתה לא רוצה את זה.

יעקב ליצמן: אבל זה ברור שאין עבודה היום ברחוב.

יעקב ליצמן: בי"ת, בני-ברק, תתפלאו לשמוע, ואני חוזר על הנתון הזה כמה וכמה פעמים, בבני-ברק אין אבטלה ולא מופיע ב- 20 ערים הגדולות הראשונות באבטלה.

יעקב ליצמן: אז מייד יגידו לי – אה, בטח, הוא לא נרשם, מכיר את הסיפורים.

יעקב ליצמן: זה לא נכון.

יעקב ליצמן: הסיפור האמיתי למה בני-ברק לא, כי האישה עובדת והבעל לומד ולכן אתם לא יכולים להגיד אבל ששניהם ילדו לעבוד, מספיק שאחד הולך לעבוד.

יעקב ליצמן: אישה עובדת, תבדקו אותי, תבדקו את זה בנתונים של הארנונה.

יעקב ליצמן: בבני-ברק 80% משלמים ארנונה, זה אחוז גבוה מאוד שמה, לא יודע בדיוק, לא זוכר.

יעקב ליצמן: רק מה?

יעקב ליצמן: כל הבעיה בבני-ברק, למה זה עיר ענייה ביותר, יש רוטציה כל שנה, אחד עובר, השני, לא יודע איפה זה עומד היום, כי יש שמה הרבה ילדים.

יעקב ליצמן: אז מה העונש?

יעקב ליצמן: מה הבעיה?

יעקב ליצמן: מה?

שלי יחימוביץ': בקיצור, אתה אומר – התחילה, בלי לספר לנו, בלי שום דיון ציבורי, התחיל מהלך דמוגרפי לצמצום הילודה בקרב חרדים וערבים.

יעקב ליצמן: ברור מאוד.

שלי יחימוביץ': ולא סיפרו לנו אפילו שיש דיון דמוגרפי, אמרו לנו שזה,

יעקב ליצמן: זה הבעיה.

שמואל הלפרט: הם שונאים כשאומרים את זה בגלוי.

יעקב ליצמן: זה הבעיה.

יצחק קדמן: רק שהבלוף הזה לא עובד.

יצחק קדמן: זה לא משנה בכלל.

שמואל הלפרט: יש אנשים שאומרים את זה, לחלק, לערבים אומרים – אנחנו לא יכולים לתת לכם כי אנחנו נצטרך לתת לחרדים כשמנהלים אתנו משא ומתן אומרים – אנחנו לא יכולים לתת לכם, כי אז אנחנו נצטרך לתת גם לערבים.

יעקב ליצמן: שינסו שנה אחת, רבותיי, שנה אחת.

יעקב ליצמן: תחזירו את הקצבאות שנה אחת, תראו מה זה עושה לעוני.

שמואל הלפרט: הממשלה הקודמת פגעה פגיעה אכזרית ואנושה בקרב הילדים על-ידי זה שהיא קיצצה ללא רחם בקצבאות ילדים במשפחות של שלושה ילדים ואני מחזיק כאן את הנתונים של הביטוח הלאומי, קיצוץ של 68%, ובקרב שמונה ילדים 76%.

שמואל הלפרט: דבר ללא תקדים בכל העולם.

שמואל הלפרט: כתוצאה מזה הגיעו למצב שעיתון "הארץ" כותב את זה, לא עיתון "המודיע", כ- 350,000 ילדים במדינת ישראל הם בסיכון חיים.

שמואל הלפרט: 760,000 ילדים, שחיים מתחת לקו העוני, מאות אלפי ילדים רעבים ללחם.

שמואל הלפרט: זה לא לתפארת המליצה, זה מציאות.

שמואל הלפרט: דבר כזה לא קרה באף מדינה בעולם.

שמואל הלפרט: בארצות-הברית רצו לקצץ בקצבאות, התנהלו דיונים שנים ואחרי דיונים של שנים החליטו לקצץ 3% מקצבאות בתקופה של עשר שנים, לפרוש את זה לתקופה של עשר שנים וכאן הלכו בצורה דורסנית כזו וקיצצו 76% ממשפחה שחטאה חטא גדול שיש להם שמונה ילדים, שומו שמיים.

שמואל הלפרט: יש להם שמונה ילדים.

שמואל הלפרט: איך העזתם לעשות דבר כזה?

שמואל הלפרט: באו משפחות כאלה אלי ואמרו לי – אנחנו על-סמך הקצבאות שמקבלים מהביטוח הלאומי, נאלצנו להחליף דירה, להוסיף חדר כי אי-אפשר שמונה ילדים להחזיק בדירה של שני חדרים או שלושה חדרים, והתחייבנו לשלם משכנתה כל חודש, של 1,000 או 2,000 שקל לחודש.

שמואל הלפרט: עכשיו באו וקיצצו לנו 3,000 שקל מהקצבאות.

שמואל הלפרט: איך אנחנו נשלם את זה?

שמואל הלפרט: איזה מדינה מתוקנת היתה מעיזה לעשות דבר כזה, לפגוע פגיעה כל-כך קשה, בצורה כל-כך דראסטית?

שמואל הלפרט: אפשר לבוא ולומר – מילא, הילדים האלה שישנם – ישנם.

שמואל הלפרט: בעתיד אנחנו נחוקק חוק, כמו בסין שאסור ללדת יותר מילד אחד, יותר משני ילדים מקסימום, אבל לא יותר.

שמואל הלפרט: מדינת ישראל לא רוצה להיות אחראית, לא רוצה לסבסד ילודה, בסדר, אפשר להבין.

שלי יחימוביץ': אגב, חבר הכנסת הלפרט, אומרים לכו לעבוד, אבל 40% מהמשפחות העניות עובדות, כלומר גם אנשים עובדים, שעובדים מבוקר עד לילה, הם נשארים עניים וילדיהם נשארים עניים.

שמואל הלפרט: אני רציתי להתייחס גם לזה.

יצחק קדמן: וגם להם קיצצו את הקצבאות.

שלי יחימוביץ': לא מקבלים פרס על עבודה.

שמואל הלפרט: שאלתי את שר האוצר, ביבי נתניהו, אמרתי לו – אתה רוצה שיצאו לעבוד, בסדר גמור, גם אני תומך בזה, אבל מה התשובה שלך למיליון שכירים, שהכנסתם היא מתחת ל- 4,000 שקל, ויש להם שישה, שבעה ילדים, יש ביניהם כאלו.

שמואל הלפרט: אז הוא התחיל להתבלבל והוא אמר – כן, אנחנו חושבים לעשות מס-הכנסה שלילית.

שמואל הלפרט: זה יהיה אולי בעוד 50 שנה.

שמואל הלפרט: פקידי האוצר לא רוצים לעשות את זה.

שמואל הלפרט: בא המשנה לנגיד בנק ישראל לשעבר, זוסמן, ואומר שההפחתה של קצבאות הילדים פגעה דווקא במשפחות עניות עובדות ואם אני חשבתי שיש מיליון שכירים שהכנסתם מתחת ל- 4,000 שקל לחודש, לפני שבוע ראיתי מחקר ש- 950,000 עובדים במדינת ישראל, הכנסתם היא מתחת ל- 2,500 שקל לחודש.

שמואל הלפרט: ולמשפחות כאלה שיש להם שישה-שבעה ילדים, אלה כבר עובדים, מה תגיד להם?

שמואל הלפרט: תצאו לעבוד?

שמואל הלפרט: עובדים.

שמואל הלפרט: ממה הם יתפרנסו?

שמואל הלפרט: אף אחד זה לא איכפת.

שמואל הלפרט: אז מילא, היה מצב כלכלי קשה, היו צריכים לקצץ.

שמואל הלפרט: כל מדינה נורמאלית מתחילה את הקיצוץ באלה שיש להם, בעלי יכולת, אלה שאפשר לקצץ.

שמואל הלפרט: באה מדינת ישראל ועשתה הפוך על הפוך.

שמואל הלפרט: את זה כתבו כל העיתונים, 60% מהקיצוצים שנעשו, נעשו משניים-שלושה העשירונים התחתונים, שימו לב! יותר מ- 60% מהקיצוצים עשו מהשלושה עשירונים הנמוכים, מהעניים הכי גדולים.

שמואל הלפרט: וכאשר אמרנו לאוצר – אבל יש אנשים שעובדים והם גם כן לא יכולים להתמודד עם הקיצוצים האלה, ואז יצא המרצע מהשק מה שאמר חבר הכנסת ליצמן, אמרו – נכון, אבל אנחנו לא ניתן כסף לערבים ולחרדים.

שמואל הלפרט: הכסף שאנחנו נותנים תוספת, קצבאות ילדים, יגיע בעיקר לערבים ולחרדים, שתי אוכלוסיות שהן מיותרות במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: לסיכום, מחפשים פתרונות איך לפתור את הבעיה של עוני בקרב הילדים שאנחנו, זה התחום היחידי שמדינת ישראל הגיעה למקום הראשון, העוני בקרב ילדים, הגיעה מדינת ישראל למקום הראשון בעולם וזה ממש לתפארת מדינת ישראל, יותר משליש מהילדים הם עניים ובקרב משפחות ברוכות ילדים, כל ילד שני הוא ילד עני.

שמואל הלפרט: מחפשים פתרונות, היושבת-ראש מחפשת פתרונות מה המצב באנגליה והמנכ"ל של הביטוח הלאומי מביא פתרונות שלהערכתי לא ייתנו, לא יפתרו שום בעיה, ייתנו תוספת של 20 שקל לחודש לכל הילדים, זה בוודאי שלא יפתור את הבעיה.

שמואל הלפרט: הבעיה היא לא בקרב,

יגאל בן שלום: למה 20? 60 שקל.

שמואל הלפרט: 60 שקל.

שמואל הלפרט: הבעיה היא לא בקרב משפחות שיש להם שני ילדים או שלושה ילדים.

שמואל הלפרט: למה לחפש, גבירתי היושבת-ראש?

שמואל הלפרט: בוא נחזיר את המצב לקדמותו, בשנת 2002, היו 440,000 ילדים עניים במדינת ישראל.

שמואל הלפרט: כתוצאה מהחוק שלי, היה המספר אמור לרדת עם עוד 200,000 ילדים, נכון, אדוני המנכ"ל?

שמואל הלפרט: ואז מספר הילדים העניים במדינת ישראל היה 240,000.

שמואל הלפרט: כתוצאה מהקיצוץ בקצבאות ילדים, הגיע המצב ל- 760,000 ילדים.

שמואל הלפרט: מה יותר פשוט מאשר לבוא ולומר, הדבר הפשוט ביותר – אנחנו נחזיר את הגלגל אחורה ואז נחלץ 400,000 ילדים מהעוני.

שמואל הלפרט: וכמה כסף?

שמואל הלפרט: לא כסף גדול – בשלושה מיליארד שקל.

שמואל הלפרט: תראו, זה לא בעיה עכשיו שאין כסף, יש עודף תקציב של עשרה מיליארד שקל באוצר, הלך האוצר, הפחית את המע"מ בשלוש וחצי מיליארד שקל, שגם הכסף הזה, 80% מזה הגיע למשפחות המבוססות.

שמואל הלפרט: אם היה לוקח את השלוש וחצי מיליארד שקל האלה ומחזיר את קצבאות הילדים, היה במכה אחת מחלץ 400,000 ילדים מתחת לקו העוני.

שמואל הלפרט: אז במקום שאנחנו נלך ונחפש כל מיני פתרונות מפוקפקים, נחזיר את המצב שהיה לפני ארבע שנים, לפני חמש שנים, ואז אנחנו חילצנו 400,000 ילדים מתחת לקו העוני, פשוט מאוד.

שמואל הלפרט: הפעולה הטיפשית הזאת של הורדת המע"מ בשלושה וחצי מיליארד שקל שלא תרם שום דבר, לתת אותם לקצבאות ילדים.

משה בר סימנטוב: ראשית, אני אומר שההשוואות שנערכות פה לשנת 2001 ולגובה קצבאות הילדים בשנת 2001 הן יוצרות אולי מעט עיוות של התמונה.

משה בר סימנטוב: הקצבאות בשנת 2001 היו חריגות וגבוהות באופן חריג לעומת השנים,

שלי יחימוביץ': סליחה, כל ההשוואה שיגאל עשה היתה ל- 2002.

יעקב ליצמן: למה היה חריג?

משה בר סימנטוב: כי בשנת 2001 הקצבאות היו יותר גבוהות כתוצאה מחקיקה פרטית,

יעקב ליצמן: זה לא היה חריג, זה היה החוק.

יעקב ליצמן: מה זה חריג?

יעקב ליצמן: כשיש חוק, זה חריג?

משה בר סימנטוב: כשאתה מסתכל על התמונה בפרספקטיבה רחבה ובודק על פני שנים, אתה רואה קפיצה מאוד גדולה בשנת 2001.

משה בר סימנטוב: הנקודה השנייה שצריך להתייחס אליה היא אכן עוני של מפרנסים.

משה בר סימנטוב: למרות הנתון שאת הצגת על 40% תחולת עוני מקרב משפחות עם מפרנס אחד, בקרב משפחות בהן יש שני מפרנסים שמפרנסים ואנחנו כמובן מכוונים לשני הורים ואנחנו לא מכוונים לתעסוקה בקרב ילדים, תחולת העוני עומדת על פחות מ- 4% - 3.3%.

משה בר סימנטוב: צריך לדעת גם את זה.

משה בר סימנטוב: ולכן, גם בבריטניה וגם בכל זאת אמצעי מדיניות בישראל כן מכוונים לעידוד תעסוקה בקרב מי שיכולים לעבוד, זה הוכח כאמצעי היעיל ביותר לחילוץ מעוני.

יצחק קדמן: לכן אתם נותנים לאימהות בוויסקונסין לצאת לעבודה ולהשאיר ילדים מתחת לגיל שש לבד בבית בניגוד לחוק, העיקר שתשיגו את המטרות שלכם.

משה בר סימנטוב: אני אתייחס להערה שנאמרה כאן שלמיטב ידיעתי, המרכזים שפועלים במסגרת תוכנית מהל"ל מחויבים לספק פתרונות השגחה לילדים, הרבה מעבר לפתרונות הזמינים לשאר האוכלוסייה.

משה בר סימנטוב: עניין שלישי, תוספות התקציב שהממשלה הקצתה במהלך 2006 ותקצה במהלך 2007, מיפיתי את עיקר התקציבים שהוקצו לילדים והתוספות עומדות על למעלה משני מיליארד שקלים.

משה בר סימנטוב: עיקר הכסף, כמובן, הוא מביטול המשך ההפחתה בקצבאות ילדים לילדים השלישי, רביעי וכו'.

יעקב ליצמן: זה 400 מיליון שקל, עד הסוף.

משה בר סימנטוב: וביטול הוראת השעה בדבר הפחתת 24 שקלים לילדים הראשון עד השלישי וחמישה שקלים לילד הרביעי ואילך.

משה בר סימנטוב: מעבר לזה, ניתנו תוספות ייעודיות, כמו תגבור התקציבים לילדים בסיכון, כמו תגבור התקציבים למעונות יום בכ- 160 שקלים.

שלי יחימוביץ': ניתנו?

שלי יחימוביץ': ניתן תגבור לילדים בסיכון?

משה בר סימנטוב: במסגרת הסיכום הקואליציוני עם סיעת ש"ס, הוקצו,

יעקב ליצמן: מה שלא יבוצע.

שלי יחימוביץ': אתה מדבר על אלי ישי.

משה בר סימנטוב: אני מדבר על הכסף שהוקצה לאלי ישי.

יעקב ליצמן: אני מודיע לפרוטוקול, אני מוכן להתמודד אתכם, ששקל אחד לא יוצא שם.

שלי יחימוביץ': רגע, זה צבוע?

שלי יחימוביץ': קוראים לזה ילדים בסיכון?

שלי יחימוביץ': לסעיף בתמ"ת קוראים ילדים בסיכון?

משה בר סימנטוב: הכסף לא מוקצה בסעיף התקציבי של משרד התמ"ת, הוא מוקצה בסעיפים תקציביים ייעודיים במשרד החינוך, במשרד הרווחה.

אורי אריאל: צריך לומר שזה חריג, כמו שאמרת ב- 2001.

שלי יחימוביץ': האם קוראים לזה ילדים בסיכון?

משה בר סימנטוב: זה הולך למטרות שהן לילדים בסיכון, לדוגמה במשרד הרווחה הוקצו 20 מיליון ש"ח לנוער חרדי מנותק, הוקצה כסף לבניית כיתות, כל המטרות,

שלי יחימוביץ': בניית כיתות זה טיפול בילדים בסיכון?

יעקב ליצמן: האם אדוני יכול להגיד, מאז נחתם ההסכם הזה, למה, למה לערבב,

יצחק קדמן: אף ילד בסיכון לא ראה גרוש, גרוש.

יעקב ליצמן: בדיוק.

יעקב ליצמן: ארבעה חודשים אנחנו אחרי החתימה של ההסכם, אולי תודיע לי כרגע איפה עומדים הסעיפים האלו שחתמו בהסכם, איפה זה עומד היום.

יעקב ליצמן: מעבר לכיתות, כיתות זה שטויות.

יעקב ליצמן: אני מוכן להביא 200 כיתות.

שלי יחימוביץ': אל תטעה אותנו.

שלי יחימוביץ': כי אם אתה אומר שהכסף הזה יועד לילדים בסיכון ואחרי זה אנחנו שומעים שזה יועד לבניית כיתות, אז בוא, בוא נגיד את הדברים.

משה בר סימנטוב: הכסף בסיכום הקואליציוני הוקצה לילדים סיכון.

משה בר סימנטוב: הפררוגטיבה לחלוקת הכסף היא של שר התמ"ת, לדעתי גם נקבעה ועדת שרים.

שמואל הלפרט: זה כסף בסיכון הקואליציה.

שמואל הלפרט: להוציא את הקואליציה מסיכון, לא את הילדים.

יעקב ליצמן: אגב, אני חייב להודיע לפרוטוקול שאם יהדות התורה לא תוכל לקבל מהכיתות האלו, לא יכולה לקבל כי הובטח לש"ס.

שלי יחימוביץ': ומה עם ילדים חילוניים?

שלי יחימוביץ': הם יכולים לקבל מהתקציב הזה?

משה בר סימנטוב: הוקצו כ- 160 מיליון שקלים למעונות יום.

משה בר סימנטוב: הוקצתה תוספת תקציב ליישום דו"ח שושני.

משה בר סימנטוב: הוקצו עוד 155 מיליון למשרד החינוך, ליום חינוך ארוך בגני-ילדים, לשילוב ולבגרויות ולקרן תשלומי הורים.

משה בר סימנטוב: הוקצו עוד 60 מיליון ש"ח ליישום חוק השילוב.

משה בר סימנטוב: זה ב- 2006 ו- 2007.

שלי יחימוביץ': גם ב- 2007?

שלי יחימוביץ': עוד?

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת וב- 2007?

שלי יחימוביץ': אבל עוד אין תקציב ל- 2007.

משה בר סימנטוב: הנתונים הוקצו, אבל יש סיכומים עם שרים ועם משרדים.

שלי יחימוביץ': אתה מדבר על ההסכמים הקואליציוניים?

משה בר סימנטוב: גם הסכמים קואליציוניים וגם הסכמים עם שרים.

משה בר סימנטוב: עניין נוסף שגם עלה פה בדיון שנערך הוא סוגיית הקצבה האחידה.

משה בר סימנטוב: הצעת מנכ"ל הביטוח הלאומי לקצבה אחידה ככל שהיא נשמעת פה אטרקטיבית, היא כנראה לא ישימה כי יש לה מתנגדים חריפים, גם בשולחן הזה וגם מקרב הקואליציה.

יגאל בן שלום: מה עמדת האוצר?

משה בר סימנטוב: קצבה אחידה, אתה יודע שאנחנו בעד קצבה אחידה.

יגאל בן שלום: אתם מוכנים שהיא תהיה 200 שקל לילד?

משה בר סימנטוב: אני אומר, גובה הקצבה, שוב, אם יימצאו המקורות לכך – כן, בוודאי.

משה בר סימנטוב: הממשלה צריכה להחליט.

משה בר סימנטוב: אני אומר שלהבדיל מההשפעות שאנחנו מנתחים ורואים למבנה קצבה דיפרנציאלי שהולך ועולה עם מספר הילדים, אנחנו בוודאי לא מתנגדים לקצבה אחידה.

משה בר סימנטוב: עניין אחרון זה ההמלצה של מנכ"ל הביטוח הלאומי לגבי סל שנותנים לילדים בסיכון.

משה בר סימנטוב: היתה ועדה ציבורית ולא ועדה ממשלתית, של פרופ' הלל שמידט, שאחת ההמלצות העיקריות והמרכזיות שבהן היא התנגדות נחרצת לקביעת סל שירותים בחקיקה.

משה בר סימנטוב: מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי מכיר את ההמלצה, הוא אפילו ציין בוועדה בצוות ממשלתי ששיעור הילדים,

שלי יחימוביץ': אבל אתה מביא את הסעיף הזה שהתנגדות נחרצת לחקיקה, אבל אתה לא מדבר על כל דו"ח שמידט.

שלי יחימוביץ': האם בלי חקיקה, דו"ח שמידט מקובל עליכם ואתם מוכנים להקצות לו משאבים?

משה בר סימנטוב: בוודאי.

שלי יחימוביץ': מה הביטוי הכספי של זה?

משה בר סימנטוב: הביטוי הכספי של דו"ח שמידט מדבר על הקצאה של משאבים שתגיע עד ל- 150 מיליון שקלים תוך שלוש שנים, בבסיס, בבסיס התקציב.

שלי יחימוביץ': הכסף הזה כבר הועבר?

משה בר סימנטוב: כרגע המקור התקציבי שמיועד לכסף, אגב, הוא במסגרת הסיכום הקואליציוני עם סיעת ש"ס.

יצחק קדמן: זה אותו כסף של אלי ישי, מוכרים אותו 20 פעם לכל מיני מקומות.

יצחק קדמן: הכל בלוף אחד גדול.

משה בר סימנטוב: אנחנו יכולים רק לרצות ולקוות שהכסף במסגרת הסיכום הקואליציוני אכן ילך למטרה של דו"ח ועדת שמידט, שהיא ועדה ציבורית.

שלי יחימוביץ': קראת לנו את ההרכב של הכסף של הסיכום הקואליציוני.

משה בר סימנטוב: לא, הוקצה מהכסף,

שלי יחימוביץ': אבל אתה לא יכול למכור לנו פעמיים את אותו סעיף.

שלי יחימוביץ': כלומר, הכסף שהועבר לאלי ישי, הוא מיועד למימוש דו"ח שמידט?

שלי יחימוביץ': זה נאמר בהסכם הקואליציוני?

משה בר סימנטוב: זה לא נאמר בהסכם הקואליציוני,

שלי יחימוביץ': אז למה אתה אומר לנו את זה סתם?

שלי יחימוביץ': באמת.

שלי יחימוביץ': זה לא אחראי.

משה בר סימנטוב: יש ועדה, הכסף לשנת 2007 עוד לא הוקצה, הוקצה כסף לשנת 2006.

משה בר סימנטוב: יש ועדת מנכ"לים בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שעמלה על יישום הדו"ח וגם עמלה על הקצאת המשאבים לדו"ח.

שלי יחימוביץ': אבל המשאבים אצל אלי ישי.

משה בר סימנטוב: המשאבים, אני מאמין, יימצאו, אני יכול לקוות שהם יימצאו במסגרת הכסף שיוקצה לסיעת ש"ס במסגרת ההסכמים הקואליציוניים, אבל הדו"ח מיושם.

שלי יחימוביץ': אם אתה אומר שהאוצר תומך בתוכנית אתה לא יכול להסתמך על תקווה.

משה בר סימנטוב: מנכ"ל משרד ראש הממשלה עובד על יישום הדו"ח, אני לא רואה מצב שבו הדו"ח לא ייושם, נאמר את זה ככה ותהיה הקצאת תקציבים נוספת, ייעודית, למטרה הזאת.

משה בר סימנטוב: הכסף הולך לתגבור שירותים, לפיתוח שירותים חדשים ובאמת השקעה של שינוי בהקצאת המשאבים ומיקוד שלהם בגיל הרך.

שלי יחימוביץ': אנחנו נראה סעיף תקציבי לזה ב- 2007?

שלי יחימוביץ': ל- 150 מיליון?

משה בר סימנטוב: או שיהיו סעיפים תקציביים ייעודיים או שיתוגברו סעיפים תקציביים במשרדי הממשלה.

שלי יחימוביץ': אבל אנחנו נראה את ה- 150 האלה?

שלי יחימוביץ': הדו"ח ייושם ב- 2007?

משה בר סימנטוב: בסוף הממשלה צריכה להחליט שהיא מקצה את הכסף.

משה בר סימנטוב: כמו שזה נראה, כל הכוונות של הממשלה רציניות בעניין וגם אנחנו, שהיינו חברים בדו"ח, הדו"ח מקובל עלינו והדו"ח גם הוגש לשר האוצר בזמנו והתקבל על-ידו, אז בסוף כמובן הממשלה צריכה להחליט שהיא מקצה את הכסף, אבל כן נעשית עבודה רצינית בממשלה, במטרה ליישם את הדו"ח בצורה מלאה וללא הסתייגויות.

שלי יחימוביץ': וזה יכול להיעשות בלי חקיקה?

משה בר סימנטוב: זה יכול להיעשות בלי חקיקה, כי מדובר בתגבור שירותים.

שלי יחימוביץ': חקיקה תעזור לדחוף את העניין?

משה בר סימנטוב: אני אומר שוב בצורה כנה ואפשר גם לבקש מיושב-ראש ועדת שמידט, שהוא כנראה פחות חשוד ממני, אבל ככל שזה נוגע לחקיקת זכאות של שירותים ובוודאי חקיקת זכאות של שירותים חוץ-ביתיים, ישנה התנגדות וההתנגדות הזאת חזרה והובעה על-ידי יושב-ראש הוועדה ואני חושב, אם אתם רוצים, אפשר לזמן אותו ולומר את זה כאן, הוא גם ציין ששיעור הילדים בהשמה חוץ ביתית בישראל הוא גבוה.

יצחק קדמן: זה בסך-הכל 10,000 ילדים, על מה אתה מדבר?

שלי יחימוביץ': לא, הדו"ח שמידט לא,

יצחק קדמן: הוא לא עוסק בהשמה חוץ ביתית, יש פה הטעיה של הכנסת, אומרים פה דברים לא נכונים.

משה בר סימנטוב: אז אני אומר, אם אני חשוד בעיניכם, בבקשה תזמינו את יושב-ראש הוועדה שיאמר את הדברים באופן אישי.

שלי יחימוביץ': לא, משה, אתה לא חשוד, אבל דו"ח שמידט לא פותר, קטע של ילדים בהשמה חוץ ביתית הוא קטע מזערי.

משה בר סימנטוב: הוא מתייחס לזה.

שלי יחימוביץ': להפך, הרוב זה שירותים בתוך הקהילה, לזה מתייחס דו"ח שמידט.

משה בר סימנטוב: נכון.

משה בר סימנטוב: לזה מתייחס דו"ח שמידט, הוא אומר שאם אנחנו רוצים אכן להגיע למגמה שבה אנחנו מעדיפים את השירותים הקהילתיים, זה משהו שהוא הרבה יותר קשה משירותים חוץ ביתיים כי שירותים חוץ ביתיים הרבה יותר קלים ליישום, גם לקהילה, גם לחברה וגם למשרדי הממשלה כי בסך-הכל צריך להחליט, בסך-הכל צריך להחליט שיוצאים למכרז על פנימייה א' או על פנימייה ב' ומיישמים.

משה בר סימנטוב: שירותים בקהילה דורשים הרבה יותר תשומות מהקהילה, שהם הרבה מעבר לתשומות כספיות.

משה בר סימנטוב: ולכן הרבה יותר קשה ליישם אותו.

יצחק קדמן: תחוקקו חוק סל שירותים בקהילה, נראה אתכם.

משה שגיא: הפרמטר הסוציו-אקונומי הוא מרכיב חשוב בקריטריוני התקצוב של משרד החינוך.

משה שגיא: זה בא לידי ביטוי גם בהקצאת השעות בחינוך היסודי, גם בחטיבות הביניים וגם בחטיבה העליונה במסגרת של פתיחת כיתות וגם בגיל הרך, במסגרת הפעלת יום חינוך ארוך בגני ילדים, שהשנה יש תוספת של 700, 800 גנים, באשכולות 1, 2, שהם בעיקר במגזרים החלשים, אשכולות 1, 2 של הננס.

משה שגיא: מעבר לזה, יש את השתתפויות במלגות תלמידים עבור תשלומי הורים בבתי-ספר עבור טיולים.

יצחק קדמן: למי נותנים הנחה בכלל?

יצחק קדמן: אתה יכול לתת פירוט למי נתנו הנחה?

יצחק קדמן: למה אתה צריך להטעות את הציבור?

משה שגיא: יש השנה גידול של 25 מיליון במלגות לתלמידים.

יצחק קדמן: אין שום גידול.

יצחק קדמן: אני אראה לך משפחות שחיות על הבטחת הכנסה ופנו לקבלת מלגה ואמרו להם לא.

יצחק קדמן: פרסמתם פעם אחת קריטריונים מי זכאי למלגה, הכסף, אתם לא יודעים אפילו איפה הוא.

יצחק קדמן: שאלתי את השרה, היא לא יודעת לאן הלך הכסף בכלל.

משה שגיא: יש נתונים תקציביים שמופיעים בחוק התקציב.

משה שגיא: יש השתתפות בתקציבי הרשויות המקומיות עבור תלמידים עולים, שהם חלק מאותה אוכלוסייה בסיכון, יש השתתפות מיוחדת לתלמידים אתיופים, יש תקצוב הפנימיות בחינוך העל-יסודי למערך הפנימייתי, שזה בעיקר עבור תלמידים עולים ותלמידים ישראלים ממצב סוציו-אקונומי קשה.

משה שגיא: סך-הכל התקציב, מגיע לסך של 2.8 מיליארד שקל, שמיועד לאותה אוכלוסייה חלשה.

שלי יחימוביץ': שבגדול נקרא לה ילדים בסיכון?

משה שגיא: ילדים בסיכון.

משה שגיא: כל התקציבים שיש במשרד עבור ילדים בסיכון, זה מגיע לסך של 2.8 מיליארד שקל מסך תקציב המשרד.

בן ציון בראנץ: קודם כל, אני רוצה להתייחס לנתונים לגבי סידור חוץ ביתי.

בן ציון בראנץ: אנחנו אכן מדברים על בין תשעה ל- 10,000 ילדים מסודרים בלבד על-ידי המשרד.

בן ציון בראנץ: אני רוצה להגיד את עמדת מנהל השירות, מוטי וינטר, לגבי סידור חוץ ביתי.

בן ציון בראנץ: הוא לא מתנגד לסידור חוץ ביתי, הוא טוען שכל ילד צריך להגיע.

בן ציון בראנץ: מה שהוא טוען, שצריך להכין סל מקביל בתוך הקהילה וזה יאזן את התמונה ויאפשר לכל רשות מקומית להכין כלים אם צריך ולא להעדיף באופן אוטומאטי את השירות החוץ-ביתי, בגלל שבקהילה אין אותו סל בחקיקה.

בן ציון בראנץ: זאת העמדה באופן עקרוני.

שלי יחימוביץ': למה זה עומד בסתירה?

שלי יחימוביץ': תמיד מסבירים לי במשרד הרווחה שלא כדאי שיהיה חוק של מכסות להשמה חוץ ביתית כי אז זה יפגע בטיפול בתוך הקהילה, ברוח שמידט.

שלי יחימוביץ': למה לא יכול להיות גם זה וגם זה?

בן ציון בראנץ: החשש הוא שיש איזה שהוא נטיה להעדיף, להוציא ילד אוטומאטי, כשאין לך מערך שירות מבוסס בקהילה.

בן ציון בראנץ: בעקבות השינוי הזה עם הפנים לקהילה, צריך לתת את הזמן של שנתיים שלושה כדי שהשירות בקהילה יתפתח ויתחסן מספיק כדי שהוא יאזן את עצמו וחקיקה היום, בזמן שעוד לא השלימו את המערך, תחזיר חזרה את ההעדפה של החוץ-ביתי, וזה נסיגה בעצם.

שלי יחימוביץ': אפשר לחוקק שני חוקים במקביל, אחד את החוק של רן כהן להשמה חוץ ביתית, ואחר לזכויות ילדים בסיכון לקבלת שירותים.

בן ציון בראנץ: נדמה לי שבמשא ומתן של מוטי עם רן כהן ואתך, מתנסח איזה שהוא תפישה שאומרת איזון בין שני השירותים ואז בעצם לא תהיה סתירה.

יגאל בן שלום: המשרד נגד חוק של זכויות שירותים.

בן ציון בראנץ: לא נגד, להפך.

שלי יחימוביץ': די כן, אתה יודע מה?

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': בוועדת שרים לענייני חקיקה, משרד הרווחה הציג, היה יחד עם האוצר בעניין הזה.

בן ציון בראנץ: לא, בעניין החוץ-ביתי.

שלי יחימוביץ': אני מדברת על השמה חוץ ביתית.

בן ציון בראנץ: רק השמה חוץ ביתית.

שלי יחימוביץ': כן, כן.

שלי יחימוביץ': אני לא סתם אמרתי את זה בסדר הזה.

שלי יחימוביץ': ואנחנו מדברים רק על השמה חוץ ביתית, זאת היתה העמדה.

יצחק קדמן: רק השמה חוץ ביתית, משרד הרווחה לא מתנגד לחקיקת חוק סל שירותים שמר בן שלום דיבר עליו.

שלי יחימוביץ': קדמן, אני דיברתי על חהוק של רן כהן להשמה חוץ ביתית.

יצחק קדמן: נאמר פה כאילו ועדת שמידט מתנגדת לחקיקה, כאילו שהמשרד מתנגד לחקיקה, זה לא נכון.

יצחק קדמן: ועדת שמידט בעד חוק סל שירותים לילדים בסיכון.

שלי יחימוביץ': איפה זה כתוב?

שלי יחימוביץ': אמרת שזה כתוב בדו"ח.

יצחק קדמן: זה לא כתוב.

יצחק קדמן: תקרא את הדו"ח.

יצחק קדמן: אתה לא יודע מה אתה מדבר, או שאתה מטעה פה את הכנסת.

שלי יחימוביץ': זה כתוב בדו"ח שמתנגדים לחקיקה?

בן ציון בראנץ: זה מובן מהדו"ח.

יצחק קדמן: מובן?

יצחק קדמן: מי מבין?

שלי יחימוביץ': אני אעביר לך, תמצא בינתיים.

שלי יחימוביץ': כי זה מאוד מעניין אותי הסוגיה הזו.

בן ציון בראנץ: אני לא מגלה סוד שיש קשר בין ילדים בעוני לילדים בסיכון ואני רק אומר שהיום אנחנו מדברים על 330,000 ילדים בסיכון, שמתוכם מקבלים סוג זה או אחר של שירות 70,000.

בן ציון בראנץ: כלומר, אנחנו מדברים על כמעט חמישית של ילדים בסיכון שמקבלים איזה שהוא סוג של שירות, אם זה חוץ ביתי או מועדוני והיחס בין מספר הילדים בסיכון לבין מקבלי השירות זועק ואומר את הנתונים בפני עצמו.

בן ציון בראנץ: השירות הגיש תוכניות לתוך הקהילה לגיל הרך בסך 500 מיליון שקל והוא אכן בונה שהכסף הזה יגיע ממימון של ועדת שמידט באותו כסף קואליציוני שכנראה, אנחנו מקווים, שחלקו יועבר לנו למימון הזה.

בן ציון בראנץ: אלה הם הדברים המרכזיים.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': חברי הכנסת, אתם נורא שקטים.

אלכס מילר: גבירתי יושבת-הראש, אני חושב שכדאי לנו היום לדון ולצאת בקריאה לממשלת ישראל שתגיע אלינו עם היעדים, כל שנה איך הם מצמצמים את העוני בקרב הילדים והציבור בסופו של דבר, לפי היעדים האלה, יבחון את עבודתם.

אלכס מילר: אני חושב שאם זה חקיקה, אם זה עבודה של המשרדים, אני חושב שכל משרד בסופו של דבר צריך לעבוד מקצועית, כל שר שעומד בראש המשרד צריך לדרוש מהמשרד שלו שיעשה את העבודה.

אלכס מילר: אבל ממשלת ישראל צריכה לבוא אלינו עם יעדים ותגיד לנו שתוך שנה העוני יצטמצם בכך וכך אחוזים ואנחנו נבחן את זה ואנחנו נפקח ונביא את ההערות שלנו לפיכך.

אלכס מילר: אני חושב שכן הכנסת צריכה לבוא ולחוקק דברים, אבל הדברים בסדר גודל כזה שאנחנו פתאום קופצים מ- 400,000 ל- 700,000 תוך שנתיים-שלוש ובאים ומורחים אותנו בכל מיני דברים שבעצם בסופו של דבר אף אחד לא יודע מה הפתרון ומשאירים אותנו עדיין ביוזמה שלנו של להקים ועדות ולחוקק חוקים, כמו שאמרתי, צריך לבוא, הממשלה תיתן לנו את היעדים, יש פה אוצר שיבואו ויעשה חשבון כמה זה יעלה להם, שיקבלו החלטה ונמשיך הלאה.

אלכס מילר: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': משרד הבריאות, פרופ' אשר הר נוי.

שלי יחימוביץ': אחרי זה חבר הכנסת אריאל.

אשר הר נוי: אני רוצה להתחיל בהערה קטנה והיא באמת לא צינית.

אשר הר נוי: אנחנו משפחה חילונית עם ארבעה ילדים, אני מכיר הרבה משפחות חילוניות ירושלמיות שיש להן גם יותר מארבעה ילדים, זה לא רק החרדים, בזה נתחיל.

אשר הר נוי: משרד הבריאות לא מספק שירותי בריאות למעט בריאות הנפש וכמובן את בריאות הציבור ולאור זאת, למעשה אנחנו לא יכולים ישירות להיות מעורבים במתן שירותים לילדים מתחת לקו העוני.

אשר הר נוי: העמדה שלנו היא שמה שהולך בין פוליטיקאים הולך בין פוליטיקאים, אבל לגבי הילדים שמתחת לקו העוני, חייבים לספק להם סל שירותים שלפחות נדע שכסף שהולך לנקודה הזאת, הולך נטו לילדים ופה אני בהחלט תמים דעים עם מנכ"ל הביטוח הלאומי וניתן לכם דוגמאות של ילדים שמתחת לקו העוני ואינם מקבלים שירותים ולמדינה לטווח הארוך זה עולה פי כמה וכמה וכמה, והייתי יכול להוסיף את הכמה האלה עוד כמה וכמה פעמים.

אשר הר נוי: התפתחות הילד.

אשר הר נוי: ילדים עם הפרעות התפתחותיות, נוירולוגיות, פיגור שכלי קל או בינוני, זכאים לסל שירותים במסגרת חוק בריאות ממלכתי והסל הזה ניתן על-ידי קופות החולים.

אשר הר נוי: ההורה מחויב בתשלום לטיפול שהילד מקבל, 20 עד 25 שקלים לטיפול.

אשר הר נוי: משפחות במצוקה, יש להן לעתים יותר מילד אחד.

אשר הר נוי: אנחנו יודעים על מאות ואולי אלפי משפחות שהילדים לא מטופלים, כי לקופות החולים אין מנגנון שיפטור את אותם הורים מתשלום של אותה השתתפות עצמית ושני ילדים זה 400, 500 שקל לחודש! וזה בלתי אפשרי לפעמים, מאותן משפחות.

אשר הר נוי: תרופות שילדים צריכים לקבל, ישנה השתתפות עצמית.

אשר הר נוי: אז נכון שאולי לחלק גדול מאוד מהאנשים אלה פרוטות, אבל לא לכולם.

אשר הר נוי: רפואת שיניים, יישור שיניים, כל זה הוא לא בתוך סל הבריאות, זאת בעצם מערכת פרטית.

אשר הר נוי: האם חשבתם לרגע כיצד משפחה שמתחת לקו העוני יכולה לטפל בשיני הילדים שלה?

אשר הר נוי: השירותים המעטים שניתנו לילדים בבתי-הספר, מה שאנחנו קוראים שירותי בריאות לתלמיד, הולכים ומצטמקים ובקרוב מאוד יש את הסיפור המאוד אופייני על ילד שלא אכל עד שהוא הלך ונהיה קטן ולא ראו אותו יותר.

שלי יחימוביץ': אני מוכרחה להעיר כאן שאתמול, בעקבות שאילתה שהגשתי לשר הבריאות, שאלתי אותו האם יש קשר בין הקיצוץ בתקציבי אחיות בריאות הציבור לבין העובדה שילדים לא מקבלים חיסונים אז בפעם הראשונה קיבלתי אתמול תשובה פורמאלית משר הבריאות שאכן יש קשר ובגלל הקיצוץ בתקציבי אחיות בריאות הציבור, ילדים לא מקבלים חיסונים ואכן אם זה יימשך, נשקפת סכנה לחייהם.

אשר הר נוי: חסכת לי עוד שני משפטים.

אשר הר נוי: ויש רשימה ארוכה מאוד.

אשר הר נוי: היה ניסיון של חבר הכנסת שאול יהלום, באמת ביוזמתנו, לחוקק חוק שפוטר ילדים מתחת לקו העוני מתשלום ההשתתפות העצמית.

אשר הר נוי: זה התקדם להערכתי לקריאה ראשונה, העלויות הן קטנות, זאת היתה הצעת חוק פרטית שעלותה היתה פחות מחמישה מיליון שקל.

אשר הר נוי: אלא שיכולים לחוקק לא מעט חוקים רק בתחום הבריאות, כגון אלו, חוקים קטנטנים, והעלות הכוללת היא גם כן לא בשמיים.

אשר הר נוי: היה ניסיון לחוקק ולפטור ולא תאמינו, קופות החולים הסכימו לפטור את אותם ילדים מתקציבן הן, רק שלמיטב ידיעתי, הוא לא התקדם ולמעשה המצב נשאר כמות שהוא.

שלי יחימוביץ': על איזה חוק אתה מדבר?

אשר הר נוי: חוק שפוטר את הילדים או את הורי הילדים שמתחת לקו העוני מהשתתפות עצמית בטיפולים בתחום התפתחות הילד, שאני שוב חוזר, זה לעתים מאות שקלים בשנה.

אשר הר נוי: אבל הסך-הכל הוא לא כל-כך גדול.

אשר הר נוי: כך שבאמת אין שום כוונה כאן להרחיב את הדיבור.

אשר הר נוי: אני רק חוזר ומבקש, המוטו להערכתי של הישיבה הזאת הוא לנסות ולמצוא פתרונות ולא להעלות כל מיני בעיות ולמה זה ככה ואיך זה ככה.

אשר הר נוי: בואו ניתן לפתרונות ולהערכתי הפתרונות הקלים ביותר, הפשוטים ביותר, הזולים ביותר, הם מתן שירותים לילדים.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת הלפרט שהעלה את הנושא הזה אבל אפשר לומר, חבר הכנסת הלפרט, שאתה מומחה לריטואל הזה ונדמה לי שאם אני מסתכל עליך, אין לך ציפיות ולא בגלל היושבת-ראש, שהפעם תצא מפה איזו בשורה ענקית.

שמואל הלפרט: יש כן ציפיות, אני בטוח שיושבת-הראש תעשה כמיטב יכולתה.

שלי יחימוביץ': מיטב יכולתה – זה בטוח.

אורי אריאל: אין ויכוח.

אורי אריאל: הבעיה היא שהיושבת-ראש עוד לא התמתנה להיות שרת העבודה והרווחה.

אורי אריאל: למה אני מרשה להגיד את זה עליה, חברי הלפרט, כי נדמה לי אם הבנתי, אם ראיתי את פניו נכונה של הרב רביץ כששאלתי אותו מה קורה, שהוא כבר יש לו ייאוש בעליל מהתפקיד הזה.

אורי אריאל: ראש הממשלה איננו מתכוון למנות אף אחד, זה מצב נוח מבחינתו.

אורי אריאל: הוא השר האחראי.

אורי אריאל: אני שמעתי אותו כמוכם לפני מספר חודשים כשהוא הסביר, הוא היה עוד שר שנה, לפני שנה, הוא היה שר התמ"ת, הוא הסביר על עליית הלחם, שאין בזה בעיה.

אורי אריאל: מחירי הלחם עולים, אין בזה בעיה כי לעניים ללחם האחיד, היה לו הסבר מאוד ארוך, זה עולה כמה שקלים בחודש.

שלי יחימוביץ': 15 שקלים בחודש.

אורי אריאל: בן-אדם לא מבין שיש אנשים שמתחילים את החודש במינוס 3,000 שקל, אין להם לשלם לא מים, לא חשמל, לא ארנונה, לא לחם, לא חלב, לא טיפות חלב, לא כלום.

אורי אריאל: הוא לא מבין את זה, הוא חי במציאות אחרת, אני לא אומר את זה בכעס.

אורי אריאל: חי במציאות אחרת, בכלל לא מבין את המטריה.

אורי אריאל: אבל להם אין.

אורי אריאל: זה מתחיל בבעיה הזאת של ראש הממשלה ואני מציע דבר אופרטיבי, שהוועדה תבקש פגישה אצל ראש הממשלה, הוא לא צריך לבוא הנה, הוא עסוק מאוד, נבוא אליו, זה לא משנה, בדרישה אחת – למנות שר עבודה ורווחה.

אורי אריאל: אני לא אומר מי, אני לא נכנס לשיקולים, אני לא בקואליציה.

אורי אריאל: שימנה שר.

אורי אריאל: תראו, דנים עכשיו על התקציב.

אורי אריאל: מקצצים בתקציב 9% אז נכון שעכשיו לא קיצצו למשרד, נכון?

אורי אריאל: לא קיצצו, למשרד הרווחה לא קיצצו, במובן הזה זה בסדר, אני מציין את זה לטובה.

אורי אריאל: מישהו מבטיח לנו שזה לא יקרה?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: עם כל הכבוד, אין מישהו שמבטיח את זה, ראש הממשלה, תראו על זה כבר נאמר – למה לכם לדאוג עכשיו, הוא עוד יהיה הרבה יותר גרוע.

אורי אריאל: אני לא מקבל את זה ואני חושב שהוועדה לא מקבלת את זה.

אורי אריאל: אני מציע לדרוש פעם אחת את המינוי של שר ולאלתר, שניים – לדרוש שלא יהיה קיצוצים, כמו שלא היה עד עכשיו, אני מציין את זה במובן החיובי, לא יהיה בהמשך, כי יהיו קיצוצים נוספים, כנראה, ושלוש – אני חתום על הצעת החוק שלך, גבירתי היושבת-ראש, במובן הזה שלא יעשו עכשיו קיצוץ על כל המשרדים פעם אחרי פעם בגלל המלחמה וצרות אחרות, אלא ימצאו מקורות אחרים ויש מקורות אחרים.

אורי אריאל: זה לא קל, זה לא פשוט, יש לכולנו אחריות, לא רק לאוצר ולא צריך לתקוף אתם על זה, על אחריות לגבי תקציב המדינה הכולל.

אורי אריאל: יש מקורות אחרים והעובדה היא שהם נעשו ובזמן האחרון.

אורי אריאל: ההתנתקות לא נעשתה מקיצוץ בכל המשרדים, היא נעשתה בצורה אחרת, עשו חוק, הוא עבר בכנסת ונוצרו כמה מיליארדי שקלים, אני לא אכנס עכשיו לכל המקורות, גם בביטחון יש עוד מה לעשות.

משה בר סימנטוב: הם נשארו בבסיס התקציב.

משה בר סימנטוב: ה- 1.7% כולל את ההגדלה שנעשתה בבסיס התקציב, כתוצאה מההתנתקות.

משה בר סימנטוב: היה 1% שגדל ל- 1.7 וזה נשאר.

אורי אריאל: סימנטוב, אני אמרתי שלא אכנס לדיון התקציבי.

אורי אריאל: אפשר להיכנס, אני מוכן.

אורי אריאל: אבל אני חושב שעם כל הכבוד לכם, אפשר לעשות את זה גם אחרת, זה לא צריך להיות כך, בטח לא בדברים האלה, זה נכון גם לגבי משרד החינוך וכדומה.

אורי אריאל: אלה הצעותיי.

אורי אריאל: אני מציע שיושבת-הראש תיקח אותן לטיפולה, דבר ראשון זה פגישה עם ראש הממשלה בדחיפות.

שלי יחימוביץ': אני חולקת עליך שמינוי שר רווחה פותר את ה, אני יודעת שזה מאוד,

אורי אריאל: לא אמרתי שפותר.

אורי אריאל: לא, לא פותר.

שלי יחימוביץ': הרי מינוי שר רווחה בלי תקציבים למשרד הרווחה, וממש אנחנו צריכים גם להודות להם שלא מקצצים ברווחה?

שלי יחימוביץ': הרי דובר פה על ממשלה חברתית, שהיתה אמורה לתת תוספות לרווחה, אנחנו לא אמורים להודות על כך שלא מקצצים.

שלי יחימוביץ': אבל באופן שיטתי, גם ב- 2006 וגם ב- 2007, הבשורה היא שלא מקצצים ברווחה.

שלי יחימוביץ': זאת הבשורה ונהיינו כבר, אנחנו כבר כל-כך, אין לנו תקוות וציפיות, שאנחנו אומרים תודה רבה, על הדבר הזה.

יצחק קדמן: אני קודם כל רוצה לומר לכם שהדיון פה מפספס עניין עיקרי אחד – הגידול בעוני, הקיצוץ בקצבאות, הרס השירות הציבורי, הוא לא פרי מקרה או תאונה, הוא מדיניות מכוונת.

יצחק קדמן: גבירתי היושבת-ראש, אמרת שנבחרה ממשלה חדשה, האוצר לא מכיר בעובדה שנבחרה ממשלה חדשה.

יצחק קדמן: אותם אנשים במערכת האוצר שהובילו את הקו של הרס מדינת הרווחה, ממשיכים לשבת שם ולדבוק באותה מדיניות.

יצחק קדמן: אתם צריכים לדעת את זה.

יצחק קדמן: אני שמעתי את מנכ"ל משרד האוצר הקודם אומר בדיון פומבי – מדינת הרווחה סיימה את תפקידה.

יצחק קדמן: הוא התחלף, המדיניות נשארה בדיוק אותה מדיניות.

יצחק קדמן: מישהו הציע שאנשי האוצר ילכו שבוע למשפחה במצוקה?

יצחק קדמן: תסתכלו לאן הולכים אנשי האוצר שמסיימים את תפקידם.

יצחק קדמן: כולם הולכים לנהל בנקים וחברות ביטוח, מראש הם חושבים שזה העתיד שלהם, לשם הם מכוונים את המאמצים שלהם, יש מדיניות מכוונת להעמיק את העוני ולהרוס את מדינת הרווחה במדינת ישראל, אם לא נבין את זה, לא נפתור שום בעיה.

יצחק קדמן: האוצר מתנגד לכל חקיקה חברתית.

יצחק קדמן: אגב, ההתנפלות הזאת על הפנימיות, גבירתי היושבת-ראש, משרד הרווחה אומר שיש 300,000 ילדים בסיכון, זה מה שאתם אומרים.

יצחק קדמן: פחות מ- 10,000 ילדים נמצאים בפנימיות.

יצחק קדמן: כמה זה?

יצחק קדמן: כמה זה מתוך 300,000?

יצחק קדמן: על מה אתם מדברים?

יצחק קדמן: על 3%?

יצחק קדמן: על אלה מתנפלים?

יצחק קדמן: אז מתנגדים לפנימיות, נראה אתכם, תחוקקו חוק סל שירותים בקהילה שיגיע לכל ילד בסיכון, הרי גם לזה האוצר מתנגד, ברוב צביעותו.

יצחק קדמן: לא רק שהעוני העמיק, ואגב, בנתונים שיש לנו, רק ב- 1980, זה לא בשנות ה- 40, ב- 1980, שיעור הילדים מתחת לקו העוני עמד על 8.1% במדינת ישראל לא במדינה אחרת.

יצחק קדמן: אנחנו במו ידינו גרמנו לזה.

יצחק קדמן: אבל אני רוצה מילה אחת לומר על הקשר, לא רק של עוני, של מחסור כספי, אלא גם הקשר בין עוני לבריאות ועוני לחינוך.

יצחק קדמן: בגלל הרס השירות האוניברסאלי והממלכתי בישראל, ילד עני היום במדינת ישראל הוא גם ילד חולה והוא גם ילד שאין לו סיכוי בחינוך.

יצחק קדמן: עם כל הכבוד לאנשי אגף שחר, אני מתפלא עליכם, אני במקומות אחרים שומע אתכם בוכים שבתוכנית הילה שזה השלמת השכלת יסוד, יש 4,000 ילדים, כאשר הם מכירים 30,000 ילדים שהיו זקוקים לתוכנית הילה.

יצחק קדמן: אתם לא מגיעים לקצה של הקצה של האוכלוסייה הכי חלשה.

יצחק קדמן: דובר פה על קרן מלגות, תשלומי הורים במערכת החינוך, מגיעים לשניים וחצי מיליארד שקל.

יצחק קדמן: קרן המלגות בשנה שעברה היתה 21 מיליון ואף אחד לא יודע לאן הם הלכו.

יצחק קדמן: 21 מיליון מתוך 2.5 מיליארד, זה פחות מאחוז! שליש מהילדים בישראל מתחת לקו העוני ולהם אנחנו נותנים קרן מלגות של אחוז!

יצחק קדמן: מי מקבל אותה?

יצחק קדמן: אני יודע – המשפחה בקריית מלאכי, עולים מאתיופיה, חיים מהבטחת הכנסה, שלושה ילדים בבית-ספר, אמרו להם כשהם פנו לקבל מלגה – אתם לא זכאים.

יצחק קדמן: אגב, אף אחד לא יודע מה הקריטריונים לזכאות, אם הם לא זכאים, מי כן זכאי?

יצחק קדמן: הפכו את כל מדינת ישראל למדינת שנור שנסמכת על עמותות, על קרנות פרטיות שהיום הן פה ומחר הן אינן.

יצחק קדמן: ולכן אני גם מציע הצעה קונקרטית, מעבר לצורך להחזיר את הקצבאות למקום שלהן, אגב קצבאות ילדים זה לא נדבה ולא צדקה ולא חסד, הם החליפו את הזיכוי במס ב- 1975, לאור המלצות ועדת בן שחר, זה עניין כלכלי בכלל.

יצחק קדמן: זה מקובל בכל העולם.

יצחק קדמן: הדבר האחרון, להחזיר את הקצבאות, אבל להחזיר את השירות הממלכתי שיבטיח שחינוך בישראל יהיה חינם, היום הוא לא חינם וכתוצאה מכך בעשירונים הנמוכים לא מגיעים לא לבגרות ולא לשום דבר.

יצחק קדמן: אותו דבר לגבי בריאות, לא יכול להיות שבריאות בישראל תהיה תמורת תשלום.

יצחק קדמן: יש פרסום חדש שהתפרסם לאחרונה שמראה שילדים עניים חולים יותר ומקבלים פחות שירותי בריאות, זאת השוויוניות.

יצחק קדמן: צריך לנתק את הקשר בין עוני לבין זכות לבריאות וזכות לחינוך.

שלי יחימוביץ': אנחנו מסיימים עכשיו את הישיבה.

שלי יחימוביץ': מטרתה היתה בעיקר לשמוע ולשרטט איזו שהיא תמונת מצב ולשמוע פתרונות.

שלי יחימוביץ': אנחנו נתכנס שוב, אני מבקשת מכולכם, אם אפשר להיות יותר קונקרטיים בהצעות לפתרון, לא מנומקים ומגובשים כמו יגאל, כמובן, אבל אם יש לכם הצעות לסדר שהן מעבר למה שנאמר פה, אתם מוזמנים להעביר אותן לוועדה או אלי ישירות ואנחנו נתכנס שוב, אני מקווה שזה יהיה סמוך למועד פרסום דו"ח העוני ואז אנחנו נתחבר אליך, יגאל, בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.