ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 24, 2006-08-02 09:30

מיכאל נודלמן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מיכאל נודלמן: רציתי לשלוח מפה, מוועדת הכנסת, אהבה ותמיכה מלאה שלנו לחיילים שלנו בחזית ובעורף, שנלחמים מול האויב האכזרי - חיזבאללה בצפון וחמאס בדרום.

מיכאל נודלמן: אנו שולחים תנחומינו למשפחות השכולות, מאחלים החלמה מהירה לכל הפצועים בחזית ובעורף.

מיכאל נודלמן: אנו מאחלים לצה"ל ניצחון וחזרת החיילים הביתה.

מיכאל נודלמן: אנו מצפים ומתפללים למען חזרתם הביתה של החיילים החטופים, שלמים ובריאים.

מיכאל נודלמן: כולם, חברי כנסת, השר, ביקרנו במקומות בצפון.

מיכאל נודלמן: אני הייתי בקריית שמונה, בכרמיאל, בנהרייה, כמעט בכל הערים שמקבלים קטיושות.

מיכאל נודלמן: כולם סובלים מהמלחמה, כולם סובלים במקלטים, אבל יותר מכולם סובלים העולים החדשים, מבוגרים וילדים.

מיכאל נודלמן: יש על מה לדבר פה, וביוזמת מרינה סולודקין אנו מתחילים את הדיון במצב הקשה בצפון, בבקשה, חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה, חברי חבר הכנסת פרופ' מיכאל נולדמן.

מרינה סולודקין: יזמתי את הדיון הזה בגלל חומרת המצב.

מרינה סולודקין: אנו שלושה שבועות במלחמה, ואני יכולה לומר שכל יום אני מקבלת פניות בכתב, טלפונים, מדברת עם פעילי שטח ב-17 ערים שהיו ונמצאים תחת ירי של קטיושות של חיזבאללה.

מרינה סולודקין: נכון אמר יושב-ראש הוועדה, שעולים חדשים הם אוכלוסייה ושכבה חלשה בעורף, כמו ששכבות חלשות אחרות, שגם רשויות מקומיות, גם ארגונים, גם מתנדבים צריכים לטפל בהן, אבל בראש ובראשונה המדינה צריכה לטפל באנשים חלשים בזמן המלחמה.

מרינה סולודקין: אחרי יומיים של מלחמה הייתי צריכה לפנות לפיקוד העורף, למשרד הביטחון וללשכת ראש הממשלה, כי לא אהבתי את מה שראיתי ושמעתי בשטח.

מרינה סולודקין: לאנשים לא היה מידע בשפת האם, וזה מאוד חשוב, כי עניינים כמו תדרוך, איך להתנהג בזמן המלחמה, אנשים שהעברית שלהם חלשה צריכים לקרוא בשפת אם, זה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: אחרי ניתוחים של מידע, מה שמקבלים עולים מהטלוויזיה, מהרדיו, מהעיתונות, ראיתי שהמידע לא מאוזן, שיש יותר אלמנטים של בהלה ופאניקה ופחות אלמנטים שאנו מדינה חזקה עם צבא חזק ואיתן, ושניצחון הוא רק עניין של זמן.

מרינה סולודקין: לכן פניתי ללשכת ראש הממשלה ולפיקוד העורף, אמרתי שיש חרושת שמועות ואלמנטים של פאניקה, ושמחתי מאוד שענו לי מייד, גם מלשכת ראש הממשלה וגם ממשרד הביטחון, אמרו לי שהנושא חשוב, וכמעט מייד התחילו תרגום של מסרים של פיקוד העורף לשפה הרוסית.

מרינה סולודקין: אני עכשיו חברת כנסת מהשורה, אבל אני מאוד מקווה שגם בשפות אמהרית, אנגלית, צרפתית וספרדית יש גם חומר של פיקוד העורף, כמו שנהוג במשרד הקליטה וכמו שאידה בן-שטרית יודעת איך לעשות.

מרינה סולודקין: אני גם שמחה שאני רואה בעיתון "וסטי" תדרוך מלא בשפה הרוסית, איך מתנהגים בזמן המלחמה.

מרינה סולודקין: אמנם אנו מתחילים את השבוע הרביעי, אך התדרוך טוב מאוד.

מרינה סולודקין: הרוסית לא כל-כך יפה, אבל מבינים, במיוחד במכתב של אלוף פיקוד העורף, יצחק גרשון, היו צריכים לעשות כמה תיקונים קטנים, מבחינה לשונית, אך התוכן מובן מאוד.

מרינה סולודקין: יש חסרונות וליקויים בתיאום של עבודת משרדי הממשלה, פיקוד העורף, רשויות מקומיות וארגונים של מתנדבים.

מרינה סולודקין: אם אתם שואלים אותי, האם יש מענה מערכתי לצרכים של עולים חדשים בזמן המלחמה בנושאים כמו פינוי מאזורים של התקפות של קטיושות, קליטה במקומות שאנשים מגיעים, חלוקת המזון וצדק בחלוקת המזון ובהרבה דברים אחרים כנושאים של מה עושים אנשים אם אין לכם בכלל כסף, כי עולה חדש זה מעמד חברתי חלש בלי חסכונות, וברגעים של מצוקה הכל ברור.

מרינה סולודקין: הייתי במחנה האוהלים של ניצנים, של ארקדי גאידמק, ותודה לאיש שהקים מקלט ל-7,000 איש.

מרינה סולודקין: הייתי עצובה מאוד כשראיתי שאין הרבה עזרה מדינית בעניינים האלה, פניתי ומייד קיבלתי ממשרד הבריאות תשובה חיובית, שהם מתחילים בעבודה שם.

מרינה סולודקין: רק גוף אחד של מדינת ישראל מייד הגיע לעזרה, וזה משטרת ישראל.

מרינה סולודקין: במחנה של גאידמק בין 100 ל-200 שוטרים עובדים- -

ראובן ריבלין: אולי הוא שילם.

מרינה סולודקין: הוא אמר לי שבשבוע הראשון הוא שילם, בשני- -

ראובן ריבלין: אפשר להפריט את המדינה ולתת אותה לכל מיני אוליגרכים.

יוסף שגל: האדם הזה נותן עזרה.

ראובן ריבלין: זה דבר שהמדינה צריכה לעשות.

ראובן ריבלין: אתה צודק, ההערה שלך מצוינת, ואני מחזיק בעמדה שלי.

מרינה סולודקין: בטח שראיתי ניסיונות של משרד הקליטה לעזור, אבל למשרד הקליטה יש מגבלות.

מרינה סולודקין: חמש שנים בארץ, וזה לא מספיק, כי לעולים אין משפחות גדולות, אין להם שורשים במדינה, ובזמן המלחמה הם מאוד נפגעים מהעובדה הזאת, שאין להם רשת חברתית וביטחונית וכספית כדי לפעול בזמן המלחמה.

מרינה סולודקין: הייתי בביקור בצפון, ראיתי את עיריית כרמיאל בשיא של פעילותה, הפורום של המלחמה של ראש העיר, עדי אלדר, ושל סגנית ראש העיר, רינה גרינברג, ראיתי את האנשים שיודעים מה לעשות כל רגע, ולעומת זה ראיתי ערים ועיריות יותר חלשות, עם פחות קשרים חברתיים בממשלה, וכתוצאה, מהערים האלה היו לי פניות שאנשים יושבים במקלטים תחת הבניינים, ואין שם חלוקת מזון.

מרינה סולודקין: בגלל זה היו פניות מקריית שמונה ומצפת בנושאים האלה.

מיכאל נודלמן: זה מעניין.

מיכאל נודלמן: ביקרתי בצפון, וראיתי כמה אנשים שולחים אוכל, מים לקריית שמונה, ואני גם מקבל תלונות, שאין אוכל לכולם.

מרינה סולודקין: אוכל יש, פיקוד העורף דואג, היתה לי שיחה עם יושב-ראש פיקוד העורף, והוא אמר שלהם יש משימה: להביא אוכל, אבל לחלק זה אחריות העירייה עם מתנדבים.

מרינה סולודקין: שלחתי מכתב לראש העיר, ברביבאי, ותשובה לא קיבלתי, אבל אני מבינה – קודם כל, לא מספיק מתנדבים, דבר שני, אולי בעיות ארגון, ודבר שלישי, יש כמה ערים שחלוקת האוכל, לצערי הרב ולמחאתי, גם פוליטית, שאת זה קיבלתי משתי ערים, לפי מי שהצביע בבחירות.

זאב בוים: אני מוחה על הדבר הזה.

זאב בוים: גם אם יש לפעמים שיקולים פוליטיים בעניינים של משאבים, אני מוחה על זה שחברת הכנסת סולודקין אומרת שחלוקת האוכל לאנשים היתה על בסיס פוליטי.

זאב בוים: אני מציע לך לחזור בך מהדברים האלה, אני לא חושב שמישהו פה מאמין שיש דבר כזה.

מרינה סולודקין: בגלל שקיבלתי תלונות מהשטח – זה קרה בקרית שמונה ובעכו- -

זאב בוים: גם אם מישהו אומר מהשטח שחלוקת המזון היא פוליטית, אני חושב שחברת כנסת שהיתה סגנית שרת קליטה לא צריכה להאמין בדבר הזה.

זאב בוים: לא ראוי להגיד את זה.

מרינה סולודקין: אני מציעה לבדוק את זה.

מרינה סולודקין: בגלל שאנו מדברים מהבמה הזאת, חדר ההרצאות של הכנסת, אנו גם רואים, גם שומעים וגם תהיה לנו יכולת לבדוק, אם יש צורך.

מרינה סולודקין: לשתוק בנושא, אם מקבלים תלונות, אי-אפשר.

מרינה סולודקין: זאת לא מטרת הישיבה, ואני לא מדברת על ראשי ערים, אבל בשטח יש אנשים שלא כל-כך- -

זאב בוים: נניח שמישהו אחד אומר בשטח, אז מה?

זאב בוים: אז חברת כנסת צריכה לומר שחלוקת המזון במדינת ישראל היא פוליטית?

זאב בוים: את יכולה להגיד, בהקצאת משאבים בכלל במדינת ישראל עושים גם שיקולים פוליטיים, בסדר, אבל באוכל בשעת מלחמה לאנשים לא בא בחשבון שתגידי, גם אם מישהו אמר לך מהשטח.

מרינה סולודקין: זאת הצעקה שלי.

מרינה סולודקין: אני חושבת שאני מייצגת את הציבור נאמנה, ואני לא ממליצה לשר להיכנס לעניין, כי יש כאן אנשים שיגידו את דבריהם.

מרינה סולודקין: חשוב שהציבור יידע שאנו שומעים.

זאב בוים: אני צריך לקבל את זה כי שמעת ממישהו?

מיכאל נודלמן: בערים יש פוליטיקאים שאולי- -

זאב בוים: לא במזון.

זאב בוים: אני לא מקבל את זה, שבמזון יש דבר כזה.

מרינה סולודקין: אתה לא מאמין, אבל יש עובדות בשטח, גם יש ביזה.

זאב בוים: לא מדברים על ביזה, אלא על אוכל.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה שווה לביזה בזמן המלחמה.

מרינה סולודקין: אנחנו לא יפי נפש, לא אתה ולא אני.

מרינה סולודקין: מה שקורה, קורה, אבל אני רוצה להתמקד.

זאב בוים: אני רוצה שבעניין הזה תחזרי בך.

זאב בוים: גם אם מישהו אמר לך על אוכל בסיסי לאנשים, שהחלוקה היא לפי שיקולים פוליטיים, לא בא בחשבון, ואת עוד מתעקשת לחזור על זה פה.

מרינה סולודקין: אני לא חוזרת בי, ואנו ממשיכים.

מרינה סולודקין: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני מציעה כאן לדון בהרבה נושאים, מצב העולים בזמן המלחמה בצפון, ולא רק להתמקד במצב בצפון, שהם תחת הירי.

מרינה סולודקין: זה גם המצב בערים שמקבלות את העולים האלה.

מרינה סולודקין: יש עיריות כמו עיריית אשקלון, שהתארגנו, ויש אנשים שאפשר לפנות בנושאי קליטה במקום אחר, ויש ערים שיש בהן הרבה אנשים שעברו מהצפון למרכז, ובעיריות לא מתארגנים למצב הזה.

מרינה סולודקין: אני מבקשת שאחרי הדיון אומר כמה משפטים לסיום.

ראובן ריבלין: אני מבקש לשאול את השר שאלה, לכן אני מבקש את רשות הדיבור לפניו.

ראובן ריבלין: גם אני עולה מרוסיה, רק הגעתי לפני 200 שנה, והשאלה, עד מתי אדם נמצא בארץ כעולה.

ראובן ריבלין: ביקרתי ברבים מהמקומות שבהם מתרחשת המערכה היום, כפי שעשה זאת כבוד השר, ובמקומות הקשים ביותר האוכלוסייה שנותרה היא מעטה, אבל 50% ממנה היא של העולים.

ראובן ריבלין: השכבות היותר חלשות הן השכבות של אנשים שהם עולים, ואני יודע זאת כי שפת אמם והשפה השגורה בפיהם היא הרוסית או האמהרית.

ראובן ריבלין: אלה אנשים שיכול להיות שנמצאים 15 שנה בארץ.

ראובן ריבלין: אגב, לזכותם של אותם אלה שזה מקרוב וזה מרחוק באו מברית המועצות לשעבר, שיש שתי קבוצות מאוד בולטות במקומות האלה, ואני מדבר על קווי העימות שבהם יורדות קטיושות כמו גשם ביום חורף מבורך, להבדיל אלף-אלפי הבדלות, אתה רואה שתי קבוצות מבין אותם יוצאי ברית המועצות - אלה שנשארים במקום מתוך תודעה ואמונה שאסור לוותר, יש כאלה שאינם יודעים איפה הם נמצאים, והם מכפיפים את ראשם לגורל, ואין מי שיושיע, אלא אם הרשות המקומית, הפנים שלה אל אותן קבוצות חלשות, וביניהן אותן קבוצות חלשות של דוברי רוסית.

ראובן ריבלין: שאלתי רבים מהם, כמה זמן הם בארץ, כי חשבתי שמדובר בחודשים או בשנים, והם נמצאים בארץ כבר 15 שנה.

ראובן ריבלין: לעומת זאת, חלק מהמנהיגים הנמרצים יותר של הקהילות שנמצאות היום בקו המערכה הראשון הם אותם עולים חדשים שהם חדורי – אני לא רוצה להיות אנכרוניסט, היתה פעם מילה שקוראים לה "ציונות", ואני מאמין בציונות – הם ציונים, אנשים שעומדים שם במערכה מתוך אמונה שזה ביתם, מבלי להיכנס לפוליטיקה, כי יש ביניהם אנשים בעלי השקפת עולם שצריך להביא לידי הסדר בצד של ניהול משא ומתן, יש כאלה שחושבים שצריך להתעקש- -

יוסי ביילין: חדשים?

ראובן ריבלין: אין מקום בראשי הערים שאין לו סגן ראש עיר או אדם מרכזי שהוא מהקהילה של ברית המועצות.

ראובן ריבלין: כלומר הם מתחלקים לשניים, אבל בולט ביותר המצב שבו הרוב של הנשארים בתוך המערכת הם אנשים- - בא אליי כבוד השר, ולא סתם קוראים לו "זאב", והוא אדם שאנו מטילים עליו את השאלות ודורשים את התשובות, אבל הוא שר קליטת העלייה.

ראובן ריבלין: יש דברים שהמדינה מחויבת בהם, היא לא יכולה לסמוך על גורם חיצוני, שחלילה פתאום יפסיק – לא שלא מבורכים כל אותם אלה שמשרתים את הציבור באמונה, שאלה – הקדוש ברוך הוא ישלם שכרם, לא המדינה תשלם שכרם.

ראובן ריבלין: יש דודי זילברשלג, יש הרבה אנשים טובים.

ראובן ריבלין: אבל אם אתה עושה מסה שאתה יוצא ממנה, המדינה תרגיש שהיא לא יכולה להמשיך את זה, אני הייתי פה בארץ עם הרבה עליות.

ראובן ריבלין: כל אדם שמוכן לתרום מכספו – אני רק אומר שיש דברים שהמדינה צריכה לטפל בהם.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אני מכיר אנשים שעלו ארצה ב-1922 מאנגליה, ועד היום מדברים אנגלית, כי הם למדו לחשוב בשפת האם שלהם.

ראובן ריבלין: אני מכיר אנשים שעלו בין 33' ל-35' לארץ, מיטב החברה הישראלית, שעד היום מדברים גרמנית.

ראובן ריבלין: אלה, אומרים שהם עולים, כי הם מדברים רוסית.

ראובן ריבלין: אני יודע שזה לא תפקידך, ושהמנכ"לית שלך, אין לה התקציבים כדי לטפל במה שאנו קוראים "עולים".

ראובן ריבלין: נודלמן הוא עולה?

ראובן ריבלין: שרנסקי הוא עולה?

ראובן ריבלין: הוא גיבור ציונות, הוא לא עולה.

ראובן ריבלין: הוא בארץ יותר ממני... לכן אתה הכתובת שלנו מבחינת הממשלה.

מרינה סולודקין: משרד העבודה והרווחה חסר לנו כאן, זאת הכתובת האמיתית.

ראובן ריבלין: שר קליטת העלייה, כל הכבוד לך, שאתה מקפיד לבוא בכל פעם שמזמינים אותך, אתה האמצעי שלנו להתקשרות עם הממשלה.

ראובן ריבלין: אתה בעיני הציבור נחשב לשר כל אלה שעלו מרוסיה משנת 1809, כאשר משפחתי עלתה, משנת תק"ע.

ראובן ריבלין: השר צריך להבין, יש פה בעיה של סטיגמה, יש בעיה אמיתית.

ראובן ריבלין: רוב האנשים שנמצאים היום במערכת הם האנשים החלשים, שלצערנו, רבים מהם לא היו יכולים להדרים קצת למרכז, והם נמצאים שם.

מיכאל נודלמן: הדואר סגור, הבנק סגור, מה צריך לעשות בנאדם?

ראובן ריבלין: אתה צודק.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לחזור על דברים שאמרה מרינה בצורה ברורה.

ראובן ריבלין: אני מסכים לכל מה שמרינה אמרה, חוץ מהעניין שחלילה, איזה פוליטיקאי בארץ נותן אוכל על-פי השתייכות פוליטית, כי צריך להעיף אותו, לקבוע שזאת עברה פלילית.

ראובן ריבלין: צודק השר.

ראובן ריבלין: לכן אני חושב שאפילו לא צריך לציין דבר כזה, אלא לומר: זאת עברה פלילית, אם יש דבר כזה, אני בטוח שהשר יעזור לנו בחקיקה שתקבע שזאת עברה פלילית.

ראובן ריבלין: תודה.

מיכאל נודלמן: פרסונלית, אנו לא הזמנו את שר הקליטה, הוא לבד אמר שהוא רוצה לבוא.

זאב בוים: תודה רבה.

זאב בוים: אני רוצה לומר לחברי הוועדה ולמשתתפים בדיון הזה נתון אחד שכדאי לדעת, הוא לא נוגע ישירות דווקא למשרד הקליטה, לכל מי שעוסק בענייני העלייה והקליטה, שבשלושת השבועות של המלחמה עלו לארץ כ-1,000 איש, בעיקר מצרפת וארצות הברית.

זאב בוים: מאתיופיה, לפי ההיקף החודשי של עליית הפלשמורה.

זאב בוים: לפני שבועיים 230 איש במסגרת "נפש בנפש" עולים מארצות הברית, ובאותו שבוע בחלוף יומיים - 650 איש מצרפת, בעיקר ממרסי ופריס במסגרת שיתוף פעולה עם עמותת עמ"י, הסוכנות היהודית, כל הגורמים שעוסקים בעלייה.

זאב בוים: עניין מיוחד נוסף, כ-12 משפחות מהעולים עלו לערי הצפון בטבריה, בעכו ובמעלות.

זאב בוים: כדאי לדעת שלא היה ולו ביטול אחד מאלה שתכננו לעלות וביצעו את זה, לא נרתעו ולא ביטלו הגעתם בגלל המלחמה.

זאב בוים: זה דבר מעודד, זה קודם כל לזכותם של העולים ולמערכות שעסקו בארגון הזה.

זאב בוים: אני חושב שזה מעודד ויפה מאוד.

זאב בוים: אני רוצה להגיב על הדברים שהשמיעה חברת הכנסת סולודקין; אני מסכים בהחלט עם קביעות שנאמרו, מדינה צריכה לטפל באנשים, ודאי במצב מלחמה, וברור שעולים חדשים, מבלי להיכנס לסוגייה שרובי העלה, מיהו עולה חדש, זה כמעט לא חשוב במצב מלחמה, זה חשוב כאשר קובעים קריטריונים לסיוע, לסל קליטה.

זאב בוים: אך במצב כזה יש לצאת מנקודת הנחה שעולים חדשים, גם אם חלקם הרבה שנים בארץ, בכל זאת הם בבעיה מיוחדת במצב מהסוג הזה.

זאב בוים: על זה אין ויכוח.

זאב בוים: באופן מערכתי חברת הכנסת סולודקין צודקת, שצריך להיות מענה מערכתי.

זאב בוים: אני מתווכח אתך, כי אני חושב שניתן מענה מערכתי.

זאב בוים: את אומרת: צריך לעסוק בפינוי, נניח, זה צריך להיות מענה מערכתי, צריך לחלק מזון והרבה דברים אחרים – אני מצטט אותך.

זאב בוים: כן, אבל המענה המערכתי הזה ניתן.

מרינה סולודקין: לא מספיק.

ראובן ריבלין: מישהו חשב על קו שקט ברוסית, למשל?

זאב בוים: תכף נשמע את פיקוד העורף.

זאב בוים: אני אומר שהמענה ניתן, המידע ניתן בכל הלשונות, ארבע או חמש שפות, לכל השפות השגורות אצל העולים שבאים מהמקומות השונים.

זאב בוים: אני לא יודע מאיפה בא העניין הזה, שאנשים לא יודעים.

זאב בוים: המענה ניתן, גם ברמה הארצית, גם דרך פיקוד העורף, גם דרך המשרד, דרך המחוזות וגם דרך הרשויות המקומיות.

זאב בוים: אני לא יודע מאיפה העניין הזה צץ.

זאב בוים: חברת הכנסת סולודקין, את היית סגנית שר הקליטה.

זאב בוים: אם אמרת מה שאמרת, זה כתב קטרוג נגד עצמך.

זאב בוים: זה אותו משרד, אותם אנשים, חלק מהעבודה הוא הכנה למצב חירום ומלחמה, אז אולי מותר לי לשאול, איפה היית, גברתי?

זאב בוים: לבוא לכאן ולהציג פטרונית של העולים החדשים.

זאב בוים: אני לא אומר שאין בעיות, אני מוכן להציג אותן, הסתובבתי כמוך, כמו הרבה אנשים, בשטח, גם פוליטיקאים בתוקף תפקידם, גם פקידי ממשלה כמערכת ממלכתית.

זאב בוים: יש בעיות, הסתובבנו כדי לפתור בעיות, ופתרנו בעיות בשטח שראינו, אבל להציג את הדבר הזה פה – רוצים לעשות פה פוליטיקה?

זאב בוים: נעשה פה פוליטיקה.

זאב בוים: זה מצב מלחמה עכשיו.

זאב בוים: כולם מבינים את המשמעות של המלחמה, ולכן כולם מחוברים לעניין הזה, כך צריך גם להיות.

זאב בוים: הלא כל מי שיש לו אוזן לא מוזיקלית מבין את נימת הדברים פה, ואני מתקומם נגד העניין הזה.

זאב בוים: לאף אחד אין מונופול פה, לא לקלוט את הבעיות ולא לתת פתרונות.

זאב בוים: כולם צריכים להיות בעניין הזה יחד.

מרינה סולודקין: התביעות שלי למשרד הרווחה, למה אתה מקבל על חשבון משרד הקליטה, אני לא מבינה.

מרינה סולודקין: אנו דנים בנושא, ולא על משרד הקליטה.

זאב בוים: לא, אנו דנים בעולים, וכל מה שקשור בטיפול בעולים זה קודם כל המשרד הזה.

זאב בוים: לכן האנשים שלו נמצאים פה, גם השר חשב שהנושא הזה חשוב, כי כתובת לקליטה זה אנחנו.

מרינה סולודקין: עד חמש שנים, זה מנהל המחוז.

זאב בוים: בעניין הזה הייתי מציע, אדוני היושב-ראש, שתאפשר למנכ"לית להיכנס ליתר פירוט.

זאב בוים: לא הייתי נכנס אלמלא הדברים ששמעתי.

זאב בוים: חשבתי שצריך להגיב.

מיכאל גינקר: שלושה שבועות הייתי בצפון, בכרמיאל, שכחתי איך נראה המשרד שלי בתל-אביב.

מיכאל גינקר: חוויתי הרבה חוויות, ועכשיו אני מנסה להבין על מה הוויכוח, על הפוליטיקה, מי עולה ומי לא - איך זה קשור למציאות הנוראית שעשרות-אלפי עולים חיים בה?

מיכאל גינקר: אף משרד ממשלתי לא עובד, לא משרד הפנים, יושבת פקידה, אם הגיעה לעבודה, היא לא פותחת דלתות.

מיכאל גינקר: היא לא מכניסה אנשים, אני לא יודע לפי איזו הוראה.

מיכאל גינקר: יש גם עולים שרצו לקבל דרכון, זאת סוגייה אחרת.

מיכאל גינקר: זה גם מתחת לקטיושות.

מיכאל גינקר: משרד הקליטה, אין אף אחד בכרמיאל, אך הייתי בקשר עם חיפה, נהרייה, מעלות, יש לי מנדט לייצג גם מקומות אחרים.

מיכאל גינקר: אחרי היום החמישי, במשרד הקליטה היו אנשים, התעניינו, מה המצב, התייצבו לעבודה, אך הם לא השתלבו בפעילות בשטח.

מיכאל גינקר: ברמה של מטה, קו פתוח - זה כן, פעילות בשטח – לא.

מיכאל גינקר: איך זה קשור להצהרות של משרד הקליטה על ליווי אישי?

מיכאל גינקר: זה לא אני המצאתי, זה הצהרה של משרד הקליטה, להצמיד יועץ אישי וליווי אישי לכל עולה.

מיכאל גינקר: אני מבקש ללוות את העולים לא רק ברמה תיאורטית, אלא גם במצב שיש לנו מלחמה.

מיכאל גינקר: הביטוח הלאומי עד עכשיו, לא הבנתי מה קרה אתם, כל הגופים הממשלתיים, לשכת התעסוקה – אנשים ברחו, סגרו את הדלתות.

מיכאל גינקר: יכולים להגיד שהקצבאות מועברות, אבל למה לא לנצל את עובדי המדינה בקשר עם קשישים - יש הרבה עבודה שם שעושים אותה מתנדבים, הרשות המקומיות מגייסת אותם, אני לא מבין, למה המשרדים האלה והגופים הממשלתיים לא עובדים, אם הרשות המקומית גם בורחת, אם המשטרה גם בורחת, האנשים מופקרים לחלוטין.

מיכאל גינקר: לגבי פינוי, עד כמה שהבנתי מפיקוד העורף, אנו לא במצב מלחמה, ואין פינוי, אך פינוי בפועל יש.

מיכאל גינקר: עשרות-אלפי אנשים מתפנים באופן עצמאי, אם יש לאן להגיע, למשפחות ילידי הארץ יש חברים קרובים.

מיכאל גינקר: למשפחות של העולים, לרובם אין לאן להגיע, הם מצלצלים ל-106, הוא מופצץ, יש מאות אנשים בכל עיר בהתנדבות, בתורנויות, אף אחד לא סופר שעות, מענה בכל השפות.

מיכאל גינקר: אנו מנסים לארגן הסעות לכל מקום, שבאופן אקראי אנו מוצאים, אני הייתי בעיריית כרמיאל, שלחתי עשרות אוטובוסים.

מיכאל גינקר: אני מדבר על מרכז השלטון המקומי.

מיכאל גינקר: יש לנו מטה חירום, יש לנו מאגר מידע על המשפחות שקולטות משפחות מהצפון.

ראובן ריבלין: אתמול שמעתי את שר הפנים אומר בקריית שמונה, כי נפגשנו, אך אמר את זה בפורום, שכל רשות מקומית שמסיעה ילדים לאוורור במרכז, כל ההסעות יהיו על חשבון משרד הפנים.

מיכאל גינקר: אני לא יודע על זה.

מיכאל גינקר: יוצאים גם קשישים ומשפחות, ואני צריך לומר תודה רבה לכל מי שעזר, לגאידמק, לסוכנות היהודית, לג'וינט, לקרן סאקט"א-רש"י, לכל מי שהביא מאווררים, תודה מיוחדת לערים כמו מבשרת ציון, ראש העין, קדומים, מודיעין, ראש העין, קדומים, הרבה התנחלויות, גוש עציון, אלון שבות, יש אנשים שנתנו את הלב, אפילו לא מבררים איזו משפחה נכנסת.

מיכאל גינקר: רק מכרמיאל אלפי משפחות יצאו.

מיכאל גינקר: אני שואל, איפה תפקיד המדינה בכל הנושא?

מיכאל גינקר: לדעתי, ברוב התפקוד פה היה כישלון מוחלט שנמשך עד עכשיו, והמדינה לא ממלאת את תפקידה, כפי שאני רואה את זה.

מיכאל גינקר: אם רשות מקומית לא מתארגנת כפי שצריך, אין מענה לצורכי העולים, שזה אוכל לזקנים שיושבים במקלטים, להתקין שם קווי טלפון, טלוויזיות, לפנות אותם, תרופות, קופות חולים.

מיכאל גינקר: יום אחרי ההפגזה הראשונה אגד החליט לבטל את הקווים או לעבור למתכונת מצומצמת.

מיכאל גינקר: עד עכשיו אני לא יודע מה המתכונת המצומצמת של אגד.

מיכאל גינקר: רכבת ישראל צמצמה את זה עד בנימינה, קופות החולים לא עובדות, אחרי זה הן התחילו במתכונת מצומצמת, מרפאות גם לא.

מיכאל גינקר: למה המדינה לא נותנת את הדעת על כך?

מיכאל גינקר: אני יכול שעות לספר על המצב בצפון, פינוי של קשישים, פינוי של כולם.

מיכאל גינקר: אם אנו מול גוף מוצאים פתרון נקודתי, חלקי - מצאנו.

מיכאל גינקר: אם לא - אף אחד לא יציע לנו פתרון אחר, וזה נמשך עד עכשיו.

מיכאל גינקר: היום המצב חוזר על עצמו, ואם המדינה לא תציע פתרון כולל לעניין הזה, העולים יהיו בבעיה רצינית.

מיכאל גינקר: יש משפחות שכבר יצאו, הצליחו לריב עם כל הקרובים והחברים, החליפו כמה מקומות, עשו סיבוב, חזרו לנהרייה, מעלות, קריית שמונה, ושוב מחפשים מקלט אחר בדרום הארץ ובמרכז הארץ.

מירלה גל: אני שמחה, כמובן, על כל פעילות שנעשית על-ידי כל גוף, כל ארגון, חברי כנסת למען העולים החדשים.

מירלה גל: מבלי שהיה צורך בהתערבות גורם חיצוני, מייד ביום חמישי הראשון פתח המשרד לקליטת העלייה מרכז מידע שפועל מאז אותו יום ועד היום ללא הפסקה, 24 שעות ביממה.

מירלה גל: נמצא אתנו גם מנהל מחוז חיפה והצפון במשרד לקליטת העלייה, משה הראל, שגם כמוך, מיכאל, ביקשנו ממנו באופן מיוחד להגיע לישיבה הזאת, שאלמלא כן, הוא לא היה עוזב את אזור הצפון.

מירלה גל: רבים מאתנו, ההנהלה הבכירה של המשרד, ביקרו בשטח מספר פעמים, נפגשנו עם עולים חדשים במרכזי קליטה, במקבצי דיור, במקלטים שונים, וכמובן, נפגשנו עם כל ראשי הרשויות בכל הישובים שהיינו בהם, שמענו מה הצרכים, קיבלנו מענה מיידי למרבית הצרכים, כולל תרופות, כולל מזון, כולל חיבורים עם הרבה מאוד גופים אחרים כמו הג'וינט, משרד הרווחה, קרנות וגופים אחרים שנרתמו, וכמובן, משרדי ממשלה.

מירלה גל: אגב, חלק מהפתרונות שניתנו בעקבות פנייה של משרד הקליטה הורחבו לכלל האוכלוסייה, ואסור לנו לשכוח שהעולים החדשים הם חלק מאותה אוכלוסייה ישראלית ותיקה שמתגוררת בצפון.

מירלה גל: נכון, שיש להם הצרכים המיוחדים שלהם, ולכן אנו כאן כולנו כדי לראות מה אפשר לעשות באופן ספציפי עבורם.

מירלה גל: אחת הבעיות המרכזיות היא בעיית המידע בשפות.

מירלה גל: לא היינו צריכים לחכות לפנייה של חבר כנסת כזה או אחר.

מירלה גל: באופן מיידי עם פיקוד העורף נרתמנו לתרגום של כל המידע למספר שפות, יש כאן אתר משרד הקליטה, שהיום מכיל לא רק את ההודעות.

מירלה גל: לפניכם דוגמה של אמהרית, יחד עם פיקוד העורף עשינו את התרגומים האלה בחמש שפות גם בטלוויזיה, גם בחומר קשיח, כולם יכולים לקבל אותו, הכל נמצא על האתר של משרד הקליטה, המידע הזה מועבר גם לרשויות המקומיות, נעשו חיבורים לכל מי שרק אפשר, המידע הזה הועבר גם לרשויות המקומיות, לארגוני העולים למיניהם, ניתן לקבל אותו גם בקשיח והוא גם באתר שלנו, ובערוץ הטלוויזיה 33 משודר כל הזמן בסבבים בשפות שונות.

מירלה גל: אגב, לא הסתפקנו רק בהודעות של פיקוד העורף, כל המידע של משרד הבריאות, של מס רכוש, של שירות התעסוקה, כל גוף שיש לו נגיעה ושיש לו חומר רלוונטי לתקופה הזאת מתורגם על-ידינו ועומד לרשותם של העולים החדשים ושל הגורמים ברשויות כדי לתת את המענה במקום.

מירלה גל: מעבר לכך, אנו נמצאים באמצעות הקו הפתוח שלנו, שפועל 24 שעות ביממה, אנו קשובים לצורכי העולים.

מירלה גל: קיבלנו מאות פניות של עולים חדשים, הם טופלו.

מירלה גל: להגיד לכם שכל עולה חדש שביקש – כמו הוותיקים – לא כל עולה חדש שביקש פתרון של מעבר למרכז, נמצא הפתרון.

מירלה גל: יש לעתים בעיה של שפה, גם כשיש ישראלים ותיקים או עולים מתפוצות אחרות שמוכנים לקלוט אנשים מהצפון, יש לעתים בעיה של השפה.

מירלה גל: אגב, זה לא תמיד הצד שקולט, שלא רוצה, אלא גם לא פעם ופעמיים כשמצאנו סידור לעולה, הוא לא רצה להגיע.

מירלה גל: נתנו גם פתרונות ייחודיים במסגרת מקבצים אחרים שיש לנו לאנשים עם צרכים מיוחדים, אנו נמצאים בקשר עם כל הרשויות, וצר לי לשמוע, מיכאל, את הטענות שלך, נדמה לי שגם דיברנו אישית.

מיכאל גינקר: העובדת שלך בקושי חזרה אליי.

מירלה גל: נתנו מענה בכל המקומות, גם במקומות שבהם בימים מסוימים לא פעלו, לכל העולים ניתן מענה.

זאב בוים: אני רוצה להדגיש את עניין הפינוי.

זאב בוים: אין מדיניות של פינוי.

זאב בוים: ממשלת ישראל לא החליטה שהיא באופן מסודר מטעם המדינה מבצעת פינוי מישובים, אנו מדברים על הישובים במלחמה שהם תחת אש.

זאב בוים: בשטח קורה מה שאנו יודעים, כל מי שהיה יכול, אם אין בו עמדה עקרונית אידיאולוגית, אני מכיר כמה אנשים שיש להם, שאמרו: אותנו אף אחד לא יזיז מפה, זה הבית שלנו.

זאב בוים: יש כאלה.

זאב בוים: לא עשיתי סקר, אני חושב שהם לא מעטים.

זאב בוים: יש כאלה שאמרו: מלחמה, יש לנו אפשרויות, נממש עכשיו את החופש שחשבנו לעשות במקום אחר, אנשים זזו למרכז הארץ, לדרום הארץ וגם לחו"ל, כל אחד לפי יכולתו, וזה גם אומר שאנשים שרצו מאוד לצאת, לפי יכולתם לא היו יכולים לצאת, והם תקועים שם.

זאב בוים: כמדינה אין מדיניות פינוי, אבל מי שמבקש ולא יכול לצאת, באים הרשויות, שזה המדינה, השלטון המקומי וכו', ומעמידים את האמצעים לפנות אותם.

זאב בוים: אני יכול לתת דוגמה של פינוי שהוא כמעט ממוסד.

זאב בוים: כשנפתחה המלחמה, והקטיושות הראשונות נפלו, אחת במרכז הקליטה בכנען, ואז יש שם שני מרכזי קליטה, אחד שנקרא כנען, אחד שנקרא מרון, בסמיכות, ונפלה שם קטיושה.

זאב בוים: באתי לשם, ראיתי מצב קשה, צפיפות אדירה, כמעט 600 איש בשני מרכזי הקליטה, והדאיג אותי במיוחד שבמרון המיקלוט לא נתן כיסוי לכל האנשים.

זאב בוים: הם ישבו במדרגות עם בעיות סניטריות קשות, עם צפיפות.

זאב בוים: כמובן, גייסו לשם כל מה שניתן היה לטיפול באנשים, מכל הארץ היה עיבוי של המערך המטפל, אבל אלה היו תנאים בלתי-אפשריים.

זאב בוים: הוצאנו כמחצית האנשים משני מרכזי הקליטה כדי קודם כל לתת ביטחון לאנשים והגנה.

זאב בוים: זה נעשה.

זאב בוים: פינינו למרכז הארץ, למרכזי קליטה אחרים.

זאב בוים: מרגע שהיו פניות, וברשויות המקומיות הגיעו קריאות שמבקשים לפנות – אגב, מה שכן היה פינוי ממוסד זה ילדים, לפחות במה שקשור לעולים החדשים אני מתקנא, משרד הקליטה באופן מסודר וממוסד לכפרי נוער, לקייטנות, בהסכמת ההורים, בדרך-כלל בגילאי 10 ומעלה, פינינו באופן מסודר, והשאר זה סיוע לפינוי לא ממוסד לפי פניות ובקשות של העמדת האמצעים לפינוי.

מירלה גל: יש לנו בצפון תשעה מרכזי קליטה שמופעלים על-ידי הסוכנות היהודית, יש שיתוף פעולה מלא, הסוכנות נרתמה מיידית, עשינו פעילות משותפת והורדנו את הילדים לכפרים בדרום, דיללנו במקצת את מרכזי הקליטה, כמה שניתן היה, אותו כנ"ל לגבי מקבצי דיור והוסטלים בצפון, וניתן מענה לכלל התושבים במקומות האלה יחד עם הרשויות ויחד עם גופים נוספים.

מירלה גל: אנו מוציאים לא מעט ילדים וגם מבוגרים לימי אוורור מחוץ לרשות, יש עשרות אוטובוסים שיוצאים מדי יום מהישובים השונים לכיוון תל-אביב, לחולון ולמקומות אחרים.

מירלה גל: זה לא פינוי לאורך זמן, אך זה נותן להם רענון, והפעילות הזאת מבורכת.

ראובן ריבלין: הארגונים האלה הם של מרכזי הקליטה?

מירלה גל: לא רק.

מירלה גל: אנו פועלים בשיתוף עם הרשות המקומית.

מירלה גל: מול כל הרשויות עבדנו, פינינו ילדים ואנשים לימי אוורור, בהרבה מקרים גם יזמנו.

מיכאל גינקר: לא מספיק.

מירלה גל: יכול להיות שלא מספיק, אנו עושים כמיטב יכולתנו.

מירלה גל: אני לא מכירה פניות של ישובים שביקשו מאתנו ולא נענינו.

מירלה גל: נמשיך לעשות כמיטב יכולתנו הן במסגרת הרשויות, הן במסגרת מרכזי הקליטה, מקבצי הדיור.

מירלה גל: ביקרנו מספר פעמים בשטח, ואנו מדברים על העולים החדשים כעל אוכלוסייה חלשה.

מירלה גל: במקומות שנפגשנו עם עולים חדשים, זאת אוכלוסייה חזקה, שמדברת כל כך שצה"ל ישלים את המלאכה, הם נשארים במקום.

מירלה גל: אני חושבת שעל כולנו להצדיע לעולים החדשים על החוזק שלהם ועל העמידה שלהם.

מירלה גל: נכון, יש להם צרכים מיוחדים מתוקף היותם עולים חדשים.

ראובן ריבלין: הם ציוניים, הם באו ארצה.

זאב בוים: אני נתקלתי בתופעה של עובדי משרד שלא התייצבו לעבודה.

זאב בוים: שאלתי: מה זה הדבר הזה?

זאב בוים: הסתבר שיש פה בעיה בסיסית, שבכלל לא חייבו את העובדים, לא היתה החלטה לחייב את האנשים להתייצב במקומות עבודה.

זאב בוים: להפך, אמרו לאנשים: סוגרים את העניינים, וכל אחד יתפוס מחסה.

זאב בוים: הדבר הזה לא מצא חן בעיניי, דיברתי עם מנהל המחוז, כינסתי את כל עובדי הלשכות שלנו בצפון, היו אנשים שלא באו.

זאב בוים: יש אנשים שכאזרחי הצפון פינו את עצמם.

זאב בוים: אם לא מצאת בכרמיאל- -

מיכאל גינקר: גם לא במקומות אחרים.

זאב בוים: אני לא שמח בזה, כינסתי את עובדי הלשכות, ואמרתי: אין לנו כלים בגלל המציאות שנוצרה, ושלא היתה החלטה.

זאב בוים: יכול להיות שצריך לקבל החלטה כזאת, אני הולך להעלות את זה בממשלה, עוד לא נגמרה המלחמה הזאת.

זאב בוים: סברתי שגם אם אין משהו פורמלי, מוסרית עובדי משרד הקליטה צריכים ב-100% להתייצב.

זאב בוים: לצערי, היו מקומות שפחות.

זאב בוים: דיברתי עם האנשים, וביקשתי ממנהל המחוז להרים טלפונים אישיים לעובדים שלא התייצבו, ולומר להם לחזור לעבודה.

מרינה סולודקין: גם בנקים.

זאב בוים: אני לא אחראי על הבנקים.

זאב בוים: אני לא יכול לחייב אותם, זאת הבעיה.

מירלה גל: לפחות ברמה של הסיועים הכספיים שהמשרד נותן לעולים, שום דבר מהדברים האלה לא נפגע, נהפוך הוא, העברנו תשלומים לבנקים בלי צורך בהתייצבות.

מירלה גל: הכפלנו את סל הקליטה שניתן לעולים החדשים בשדה התעופה, לכל אלה שמגיעים צפונה, כדי שלא תהיה בעיה אם הבנק סגור, יש להם סכום הכסף, אנו גם נותנים פתרונות ייחודיים לאנשים שנמצאים במצוקה באמצעות קרנות שלנו.

מירלה גל: אנו גם נמצאים היום במבצע של סבבי טלפונים לעולים החדשים שנמצאים בצפון כדי לבדוק מה מצבם.

מירלה גל: מרינה, הנושא של חמש שנים הוא ממש לא רלוונטי, אגב, גם בשום תחום אחר אין תחום של חמש שנים סיוע של המשרד.

מרינה סולודקין: פנינו לקרן מנהל המחוז, עד חמש שנים בארץ, ואני מסכימה עם זה, ואתם לא צריכים להיענות לבעיות במשרדים אחרים.

מרינה סולודקין: משרד הרווחה, משרד התקשורת, בנקים.

מיכאל נודלמן: אנו לא חושבים שרק משרד הקליטה צריך לטפל במצב החירום הקשה.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת שרנסקי, בבקשה.

535: ברוך השם, בזמן המלחמה הצלחנו כולנו להיות מאוחדים, כמעט אין קואליציה ואופוזיציה בכל הרמות – בכנסת, בוועדות, אפילו בתקשורת.

535: אני מופתע שיש פה מתח באוויר, כאילו אידיאולוגי.

535: אני חושב שאין הבדלים אידיאולוגיים פוליטיים, אבל יש הבדלים, ובשבילי זה דה ז'ה וו של לפני 15 או 20 שנה, גישה של חלקים של המדינה בצד אחד וציבור של עולים מהצד השני, כשחושבים מה צריך להיות ומה יש.

535: אין לי ספק שמשרד הקליטה והעובדים שהולכים לעבודה עושים הכל, יום ולילה, כדי לעזור, אבל כאשר מנכ"ל המשרד אומר שלכל עולה יש תשובה, אבל יש כל-כך הרבה עולים בלי תשובה, כלומר לכל עולה שאתם מגיעים אליו יש תשובה, ולהבדיל, זה מזכיר לי סיסמה עלובה, שלכל משפחה בגוש קטיף יש תשובה, והתברר שלרוב אין.

535: אין לי ספק שמי שבמגע אתם ויכול לעזור, הוא עושה הכל.

535: אמרתם שהעולים הם חלק אינטגרלי של האוכלוסייה.

535: זה החלום שלי, אבל אם היום החוג של העולים בצפון הוא כ-20%, אולי קצת יותר, ובמקלטים מ-50% עד 90% עולים, זאת ההוכחה שיש בעיות אחרות שיש לטפל בהן, לפי גודל הבעיות.

535: אני חושב שזה היה בענבי זעם, ב-93', אני חושב, שנפלו קטיושות, נסעתי לקריית שמונה.

535: שלושה ימים גרתי במקלטים יחד עם העולים.

535: המצב היה מאוד מוזר - אז העלייה היתה ממש טרייה - מצד אחד ראש העיר הכריז: לא בורחים, כולנו גיבורים, אך אנשים לא הבינו מילה בעברית.

535: לא היה אז גאידמק פה, ארגנתי שני אוטובוסים, וראש העיר אמר:

535: אני לא אתן לכם להפוך את העלייה שלנו לעריקים.

535: אז התחלתי לחשוב, שצריך מפלגה רוסית.

535: זאת היתה ציניות כל-כך בולטת.

535: כל מי שהיה יכול, לקח אוטו ונסע.

535: כמעט לאף אחד מהעולים לא היתה מכונית.

535: גם האוטובוסים לא נסעו, כי פחדו.

535: ברוך השם, המצב לא כזה היום.

535: בבית הכנסת שאליו אני הולך במרכז בירושלים כתוב: אמונה מארגנת, כל מי שיכול, משפחות וכו'.

535: זה טוב מאוד, אבל לא בושה שמרכז קליטה, תארגן מבצע בכל הארץ, כל מי שרוצה לקחת את האנשים, ואנו נארגן.

535: כלומר זה לא שמשרד הקליטה לא עושה מספיק, אבל הגישה המערכתית, כנראה, צריכה להיות אחרת, אם יש מקומות ש-70% או 80% ממי שנשאר במקום אלה דוברי רוסית, יש בעיה מערכתית, שצריך לטפל בה.

משה ויגדור: כשהמלחמה התחילה לפני כעשרים יום היו במרכזי הקליטה בצפון כ-3,500 עולים מארצות שונות, חלקם היו תחת אש – חיפה, קריית ים, כרמיאל, נהרייה, צפת, איילת השחר.

משה ויגדור: על-פי הנחית יושב-ראש הסוכנות, מייד נכנסנו למספר כיוונים.

משה ויגדור: תגברנו מייד בעובדים שלנו מהמרכז ומהדרום את המרכזים בצפון, וכל העובדים של הסוכנות נמצאים במקום, כולם הופיעו, עובדים מאז 7 ימים, 24 שעות, סופי שבוע, עושים את כל העבודה, הכל נעשה בתיאום מלא עם משרד הקליטה.

משה ויגדור: במרכזי הקליטה עצמם החלטנו מייד להוציא את הצעירים בתיאום עם משרד הקליטה למחנות הנוער, כפרי הנוער של הסוכנות.

משה ויגדור: כ-600 ילדים בגילאים 10 עד 18 יצאו לכפרי הנוער.

משה ויגדור: אנו מארגנים מפגשים שבועיים בין ההורים לצעירים.

משה ויגדור: אתמול היה יום הורים גדול מאוד בהדסה נעורים, כשהורים ממרכזי הקליטה בצפון ביקרו את ילדיהם.

משה ויגדור: במקביל התחלנו גם להוציא עוד כ-16 אלף צעירים בגילאים האלה מהצפון לכפרים שלנו ולמקומות אחרים שאיתרנו עם משרד החינוך במרכז במסגרת מה שקראנו "שמים את הצעירים במרכז", וגם שם יש פעילות שחובקת את החברה הישראלית, גם תושבים ותיקים, גם ילדים של עולים חדשים, גם כפרים ערביים, מכל קשת האוכלוסייה.

משה ויגדור: בנוסף, החלטנו מייד לעשות מאמץ ולהתחיל להתקין מזגנים וטלוויזיות ומתקני תאורת חירום במקלטים בצפון.

משה ויגדור: עד היום כ-700 מזגנים הותקנו במקלטים בצפון, ללא הבחנה, מקלטים ציבוריים, על-פי תיאום עם פיקוד העורף, שם אנו נמצאים במסגרת יחד עם איחוד הקהילות וקרן היסוד, שתרמו לכך כספים, בהתראה מיידית, יש לנו תוכנית שבתוך עשרה ימים נשלים את כל המקלטים הציבוריים שנמצאים, שהם קרוב ל-1,500.

משה ויגדור: זה מאמץ אדיר למצוא כל-כך הרבה מזגנים, להתאים, לעשות, להתקין, וכבר היום יש מצב סביבתי לגמרי שונה באותם מקלטים.

משה ויגדור: במקביל התחלנו עם המיגור, להיכנס לבתים משותפים ששם נמצאים אנשים ולא טיפלו במקלטים במשך שנים, החלטנו להשקיע גם שם במאווררים, במזגנים, בתאורת חירום כדי לתת תשובה לאותם מקומות שנמצאים תושבים.

משה ויגדור: לקחנו קודם כל את אותם בתים שעמיגור בעבר ניהלה והעבירה אותם לידיים פרטיות, לקחנו את זה חזרה לאחריותנו במסגרת "רוב רוכשים", ובמקביל באותם בתים שראינו אנשים במצוקה, בתיאום עם הג'וינט, הוצאנו אנשים מבוגרים, רובם עולים חדשים, לרענון במרכז לשבוע, לשבועיים, למספר ימים, כל דבר לפי הצורך.

משה ויגדור: עשרות משפחות של עולים שגרים במתקנים של עמיגור כבר יצאו למרכז.

משה ויגדור: אלה הדברים המרכזיים.

משה ויגדור: מעבר לזה במרכזי הקליטה, כפי שציין השר, אחרי ביקורים מאוד אינטנסיביים גם של משרד הקליטה, גם של אנשים שלנו, הוחלט באופן יזום לקחת חלק מהאנשים, אלה שלא יכולים היו ללכת לקרובים, כי אלה שרצו ללכת לקרובים, אפשרנו להם הסעה, ועד היום אנו שומרים אתם על קשר כדי לראות שגם במסגרת שהייתם אצל הקרובים אין מצוקה, אין מחסור במזון, אין בעיות מהסוג הזה.

משה ויגדור: לקחנו קבוצה גדולה של אנשים מהמרכז בצפת והצענו להם מקומות אחרים, חלופיים כדי ליצור מצב שתהיה פחות צפיפות.

משה ויגדור: מדובר במרכזי קליטה שחלקם מפגיעות ישירות, עולים חדשים מכל הארצות בעולם שנמצאים במקלטים כבר קרוב לשלושה שבועות במרווחים שונים.

משה ויגדור: זה הביא למצב שאנו היום משנעים לכ-2,200 עולים שנשארו במרכזי הקליטה בצפון ארוחות שלוש פעמים ביום, ארוחות חמות מהמרכז, כך שלא יצטרכו לבשל.

משה ויגדור: מעבר לזה, יש גם הרבה מאוד מתנדבים, סלי מרידור, יושב-ראש הסוכנות הקודם, לקח על עצמו להתנדב, ובסוף השבוע שעבר ישב בצפת- -

ראובן ריבלין: נאמר שהגעתי לפני חודש, ואני בקליטה ישירה, האם אתה מגיע אליי – לא במרכזי קליטה?

זאב בוים: אנו מגיעים.

ראובן ריבלין: כמה יש במרכזי קליטה?

משה ויגדור: מרכזי קליטה בצפון - התחלנו עם 3,500 אנשים.

משה ויגדור: מעבר לזה יש לסוכנות מרכז גלובלי שמדבר בשש שפות, 24 שעות, 7 ימים בשבוע, מקבל פניות, רושם אותן.

משה ויגדור: הרבה מאוד מהעולים החדשים פונים לשם, יודעים את הטלפון, את הכתובת.

משה ויגדור: אנו בתיאום מלא עם משרד הקליטה, כלומר יש מקום שאליו כל אחד יכול לפנות, כמו שיכול עולה לפנות ולומר שיש לו ילד שרוצה ללכת למחנה.

משה ויגדור: בהמשך למה שאמר השר לקליטת העלייה, אנו צופים גם בשבוע הקרוב וגם בעוד שבועיים להרבה מאוד עולים חדשים שמגיעים, חלקם הולכים לצפון.

משה ויגדור: אמור להגיע ב-9 בחודש עוד מטוס בפרויקט המשותף של הסוכנות עם "נפש בנפש", כ-250 עולים מארצות הברית, באמצע אוגוסט בפרויקט המשותף שלנו עם "נפש בנפש" מגיעים שלושה מטוסים באותו יום, אחד מלונדון, אחד מטורונטו, אחד מניו-יורק, כ-700 עולים, איש מהם לא ביטל.

משה ויגדור: רק אתמול בערב דיברתי עם משפחה של עולים, עם גיא ורובין הלפרין, שהגיעו משיקגו לפני שלושה שבועות.

משה ויגדור: הם לא מתחרטים, מרגישים טוב, ובהמשך למה שאמרה מנכ"לית משרד הקליטה, חלק גדול מהעולים במרכזי הקליטה רוצים להתנדב לצבא, וכל הזמן אומרים שהם רוצים להתנדב, והם גם אומרים שהם מוכנים לשבת במקלטים ולתת כל מה שצריך כדי שצה"ל ישלים את עבודתו.

משה ויגדור: תודה.

אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה היום, חשוב שמתקיים, אבל מצטייר הרושם, כמו שנאמר פה, שהבעיות שאנו שומעים מהשטח כחברי כנסת, הן לאו דווקא בשטח של משרד הקליטה, אבל ועדת הקליטה והעלייה שמקיימת את הדיון הזה, אתה, אדוני השר, הכתובת בשבילנו, כפי שחברי, רובי ריבלין, אמר, שאתה תעביר את מסרי הוועדה כלפי כל משרדי הממשלה.

אברהם מיכאלי: אנו מקבלים פה פניות בנושא של חוסר כתובת אחת להפנות בעיות שונות שנוצרו לעולים.

אברהם מיכאלי: כולנו הגדרנו את העולים כאוכלוסייה מיוחדת, ובאמת אחוזים גדולים מהם נשארו בצפון, לא היו יכולים לעזוב מסיבות שונות, ויש עולים שיושבים במקלטים כבר 20 יום, והבעיה שהוזכרה של המזגנים, קיבלנו פניות למזגנים ממקלטים שהם בבתים משותפים.

אברהם מיכאלי: על-פי החוק הם לא ציבוריים, אז הרשות שקיבלה תרומה מהסוכנות, אמרו: אתה לא יכול לקבל, אתה בית פרטי, ומי יושב שם?

אברהם מיכאלי: רובם עולים, אנשים שעלו לפני 15 שנה, אך הם בגדר עולים, אין להם אמצעים, ונאלצנו לחטט בין כל מיני עמותות, שייתנו לנו כסף כדי שנתקין שם מזגנים, וזה לא קל.

אברהם מיכאלי: השאלה היא גם אם המדינה היתה מקימה כתובת אחת שאליה יוכלו לפנות העולים, ואותם תורמים שתרמו כספים, שיעבירו לאותה כתובת.

אברהם מיכאלי: אני גם יודע שהסוכנות תרמה מזגנים בנהרייה, הרשות לקחה על עצמה לטפל בזה, והם לא הותקנו במקלטים מסיבות טכניות, שאין מתקינים, שמוכנים להגיע לנהרייה כדי להתקין.

אברהם מיכאלי: אני מדבר על מקלטים ציבוריים, לא על אלה בבתים המשותפים.

אברהם מיכאלי: העולים מרגישים בקטע הזה חוסר בכתובת, למי להפנות את הפניות האלה.

אברהם מיכאלי: על פינויים אני כבר לא מדבר, העולים עזבו את הבתים, חלקם מסיבות רפואיות, מסיבות שלא יכולים היו לעמוד בהפצצות שהיו שם, והיום שואלים אותנו: נאלצנו לקחת בית מלון, למרות שלא היה לנו כסף, מישהו יחזיר לנו כסף?

אברהם מיכאלי: יש נכים שנאלצו לעזוב, הם שכרו דירות כי לא מצאו פתרון פינוי.

אברהם מיכאלי: הקבוצה הזאת - מצד אחד הרבה פעמים חיזקו אותנו כשבאנו לבקר אותם, ואמרו: אנו לא עוזבים פה, באנו למדינת ישראל, נשב פה, אבל לפעמים יש אילוצים, שהם צריכים להתפנות משם.

אברהם מיכאלי: זאת קבוצת אוכלוסייה בעייתית, ואם ניצור לפחות כוועדה הזאת לחץ מסוים כלפי הממשלה באמצעות כבוד השר, שקבוצת עולים שנגדיר, שיוכלו לפנות לכתובת מסוימת, אולי אפילו באמצעות משרד הקליטה, והבעיות ירוכזו שם, ודרכם ננווט.

אורלי ביטון: בתחילת העימות הזה, לא מלחמה, בתחילת המערכה הזאת בצפון, חברנו ביוזמת המשרד באמצעות אידה לכל הנושא של התרגום, קיבלנו מצדם שיתוף פעולה מצוין, כי לנו קצת יותר קשה לתרגם את השפות, אז בכל המדיה – בכל מדיה ששמים בעברית, שמנו גם ביתר השפות, לא רק ברוסית - עיתונות, רדיו, טלוויזיה ואינטרנט, כל ההנחיות.

אורלי ביטון: אנו מפרידים בין המסרים של ההנחיות, שמבחינתנו, הן מצילות חיים, ואלה הועברו בכל השפות בכל האמצעים, לבין מסרי התמיכה, שהיום, לדעתנו, הם חשובים יותר.

אורלי ביטון: את ההנחיות אחרי שלושה שבועות התושבים מכירים.

מרינה סולודקין: צודקת.

אורלי ביטון: החלק של התמיכה, הייתי מצפה שיבוא מהחדר הזה כמנהיגי אותו ציבור, לחזק אותם.

אורלי ביטון: שמחתי לשמוע את מה שאמרה המנכ"לית, שהאנשים שם חזקים, וכל הכבוד על העוצמה שהם מוכיחים בכך שהם נשארים שם ובתרומה שלהם לאותו מאמץ מלחמתי.

אורלי ביטון: אדבר על מה שפיקוד העורף עשה בשפות; יש לנו מערך שתומך תמיכה הסברתית בתושבים בצפון.

אורלי ביטון: הראשון מביניהם הוא מרכז המידע של פיקוד העורף, והחל ביום השלישי הוא מאויש במענה בחמש שפות, מעבר לעברית.

אברהם מיכאלי: זה לא מספיק.

אברהם מיכאלי: יש עוד שפות, ואתם לא מטפלים בזה.

אורלי ביטון: כרגע אנו נותנים מענה בעברית, ערבית, אנגלית, רוסית, אמהרית וספרדית.

אורלי ביטון: אני חושבת שזה מכסה את הרוב, אשמח לשמוע אם יש עוד שפות חיוניות.

אברהם מיכאלי: זה לא הכל.

אברהם מיכאלי: קיבלתי תלונה קשה מאוד, שבמקלטים יושבים עולים מגרוזיה, הם לא מבינים עברית, והם ביקשו דרך רשות השידור לקבל כמה דקות, ולא קיבלנו.

אברהם מיכאלי: פניתי לרשות השידור לקבל כמה דקות, לא הסכימו.

אורלי ביטון: השפות מתואמות עם משרד הקליטה, גם צרפתית, אנו מבינים שזה הצורך.

אורלי ביטון: קיבלנו מהשטח פניות בשפות האלה, ולהן נעתרנו במרכז המידע.

אורלי ביטון: אתר האינטרנט שלנו תומך בעברית, אנגלית וערבית.

אורלי ביטון: הוא גם מחובר בקישור לאתר משרד הקליטה, ששם מופיעות יתר השפות עם כל ההנחיות המעודכנות און-ליין.

אורלי ביטון: בערוץ 33 הקלטנו מספר פעמים את כל ההנחיות בכל השפות, הכנו קליפ קצר שנותן הדגמה של ההנחיות בכל השפות.

אורלי ביטון: בדגש על השפה הרוסית, גם ברדיו "קול רקע" וגם ב"ישראל פלוס" יש לנו נציג קבוע, הוא מעביר כל הזמן הנחיות, עונה לפניות.

אורלי ביטון: בתקשורת בהסברה כתובה הראתה חברת הכנסת- -

מרינה סולודקין: חשוב שאנשים במדים שאומרים שהכל יהיה בסדר, שיש כוח, שיש מבצעים, שיש תוכניות.

מרינה סולודקין: זה חשוב.

אורלי ביטון: האיגרת שיוצאת היום לתושבים יצאה במקביל גם בשפה הרוסית בעיתונות והיא יוצאת בשפות נוספות.

אורלי ביטון: לקח לנו בין יומיים לשלושה עד שהוצאנו את כל ההנחיות בכל השפות, מאז ועד עכשיו אני חושבת שזה הולך בצורה טובה מאוד.

זאב אלקין: לי יש הצעה מסיימת, יש לי תחושה שהדיון הזה הולך לכמה כיוונים בו-זמנית; אחד הוא הפקת לקחים מהמלחמה שהיתה, ומה צריך להיות בעתיד.

זאב אלקין: זה דיון מאוד חשוב, אני לא בטוח שזה הזמן שלו, כי אנו עדיין תוך כדי פעילות לוחמה, אני לא בטוח שנאמרה המילה האחרונה מבחינת הקשיים, ולא במקרה חלק גדול מאוד מסגני ראשי ערים משם לא הגיעו לפה, כי הם עדיין תוך כדי הפעילות, ולכן אני לא בטוח שזה הזמן הנכון להפיק את הלקחים בכל החזיתות.

זאב אלקין: יש לי המון מה לומר לגבי הבעיות שהיו, ואני סמוך ובטוח שהיושב-ראש יקיים על זה דיון מיוחד ברגע הנכון.

זאב אלקין: מצד שני, יש דברים שניתן לתקן אותם אולי תוך כדי התנועה, ואני חושב שיש להתרכז בנושאים האלה ולא בדיון הכללי - כן נערכנו או לא.

זאב אלקין: המדינה לא נערכה בכלל, לא היה לנו חוק, מה לעשות עם העובדים, אז מה לדבר על מצב העלייה והקליטה?

זאב אלקין: אני מציע למקד את יתרת זמן הדיון בשלוש בעיות שראיתי שאולי ניתן לתקן אותן; בעיה אחת היא החיבורים, יש הרבה מאוד מערכות שעוזרות, אבל אין חיבור לעולים.

זאב אלקין: למשל, יש מענה לנושא קשישים, רענון, לקח לי זמן לגלות את המענה הזה, אך גילינו אותו באמצעות משרד ראש הממשלה, גם להם זה לקח קצת זמן, אך יש מענה של הג'וינט.

ראובן ריבלין: בלי רשויות מקומיות מתאמות, זה לא יעזור.

זאב אלקין: התברר שיש מענה לנושא הקשישים, אך הוא פועל דרך מחלקה לשירותים חברתיים.

זאב אלקין: הקשישים העולים הם אולי הקבוצה הכי פגיעה במצב שיש היום בצפון.

זאב אלקין: הם לא יודעים שפה, סוציו-אקונומית מכל הכיוונים, הם לא מחוברים, לא כולם מחוברים למחלקה לשירותים חברתיים.

מרינה סולודקין: זה לא ג'וינט, זה משרד הבריאות יחד עם משרד הרווחה.

זאב אלקין: משרד הרווחה עושה את זה יחד עם הג'וינט, יש להם תוכנית משותפת, דיברתי גם עם מנכ"ל משרד הרווחה, אבל זה לא מגיע.

ראובן ריבלין: הגורם היחיד שיכול לתאם הוא הרשות המקומית.

זאב אלקין: לא, וכאן אני פונה למירלה, ודיברנו על זה.

זאב אלקין: יש רשויות שבהן זה פועל מצוין, ועדיין הייתי צריך להרים טלפון לרינה, לספר לה שאצלה ברשות יש דבר כזה, ולחבר את הקצוות.

זאב אלקין: זאת רשות שפועלת מצוין, יחסית.

זאב אלקין: יש הרבה רשויות שאין להן חיבור טוב לנושא העולים.

מרק בסין: יש לרשויות חיבור, יש עדיין בעיה שאנשים יושבים ואין לאן לפנות אותם.

זאב אלקין: בנושא הזה יכול להיכנס משרד הקליטה, שמכיר היטב את המסגרות השונות שעובדות מול העולים.

זאב אלקין: צריכים לפעול בגישור הזה הרבה יותר חזק.

מרינה סולודקין: משרד הקליטה לא יכול להיות הכתובת היחידה.

מרינה סולודקין: לגשר הוא יכול.

זאב אלקין: הנקודה השנייה היא ילדים.

זאב אלקין: יושב כאן מנכ"ל הסוכנות, הם מפעילים מערך ארצי בנושא הילדים, אך הוא פועל מול הרשויות, ולציבור העולים שהם בקליטה ישירה זה לא מגיע.

זאב אלקין: אני יכול לתת דוגמאות, היכן זה לא יוצא לפועל.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: נעבור לחדר ועדת הקליטה והעלייה.

זאב אלקין: דיברתי על החיבורים ועל הילדים.

זאב אלקין: בנושא הילדים, בהרבה מאוד מקומות בצפון חזיתי בתמונה המדהימה, יושבים ראשי העירייה שמופקדים על תיק הרווחה או על תיק החינוך, ואומרים: קיבלנו פניות מהסוכנות לפנות ילדים עם לינה, ואנו לא מעוניינים בכך, כי הציבור לא רוצה.

זאב אלקין: מגיע סגן ראש עיר או חבר מועצה, שמייצג את מגזר העולים, ואומר: מה פתאום?

זאב אלקין: יש פה הבדלים מנטליים ברורים, וזה בסדר, אך זאת הדוגמה, שהסוכנות מוכנה לתת ויש ציבור גדול שרוצה לקבל, אך באמצע חסר חיבור.

זאב אלקין: גם כאן, אם הסוכנות לא יודעת להתחבר לנקודות האלה, כאן יכול להיות התפקיד של משרד הקליטה לעזור בחיבור.

זאב אלקין: הנקודה השלישית היא הנקודה של הקשישים העולים, הפנסיונרים העולים.

זאב אלקין: בעיניי, זאת הקבוצה הפגיעה ביותר במצב שנוצר כרגע בצפון גם בגלל השפה, גם בגלל המצב הסוציו-אקונומי, גם בגלל דרך החיבור לרשויות שמעניקות עזרה.

זאב אלקין: במצב כזה, עם זה שאין פינוי כללי וכו', כמו שבנושא הילדים נכנסו המדינה והסוכנות, גם מול האוכלוסייה זאת היתה נכנסת המדינה, דיברנו על זה עם מירלה, ומציעה פתרון מערכתי – פינוי או רענון, כי כרגע כל הפתרונות שיש לא נותנים מענה.

זאב אלקין: לכאורה, זה מאוחר.

זאב אלקין: לצערי, אני לא בטוח שזה מאוחר.

זאב אלקין: דווקא אתם כמשרד הקליטה יכולים ללחוץ, גם משרד ראש הממשלה הבין את הצורך, היו על זה לא מעט שיחות גם עם רענן ועם אנשים בלשכת ראש הממשלה, הם מוכנים לעזור.

זאב אלקין: זה נושא שאם תלחצו חזק, להערכתי, הקצוות ייסגרו, וניתן לבנות מענה מערכתי שמופנה לקבוצת האוכלוסייה הזאת.

זאב אלקין: הם כמו ילדים מהבחינה הזאת.

זאב אלקין: יש לתת להם מענה ייחודי.

אברהם מיכאלי: היו כבר מקרים שהם התפנו לבד, הגיעו למקום מסוים, וזרקו אותם אחרי יומיים, ולא היה להם איפה להיות.

אברהם מיכאלי: התקשרו אליי ביום ששי בערב, ושאלו לאן ללכת.

רן מלמד: ראשית, אני רוצה להעלות על נס עבודה של עוד חלק במשולש שעוזר במערכה, וזה ארגוני המתנדבים.

רן מלמד: דיברו על הממשלה ועל הרשויות, ושכחו את ארגוני המתנדבים.

רן מלמד: אני עדיין חושב שלארגוני המתנדבים במאבק כזה יש תפקיד מאוד חשוב, וחבל לי שפיקוד העורף לא נמצאים פה בהמשך הדיון.

רן מלמד: אני חושב שהם היו צריכים לשמוע חלק מהדברים שנאמרים פה.

רן מלמד: אני מדבר על בעיות אוכל ברמה של מי שחזק, לוקח, ומי שלא חזק, לא מקבל.

רן מלמד: לא מחלקים אוכל על-פי צרכים, אלא מי שדוחף ראשון, לוקח.

רן מלמד: אני מדבר היום מתוך ידיעה על פעילות של עמותת ידיד בשלושה מרכזים גדולים בצפון, בשניים מהם יש הבעיה הזאת – חצור הגלילית וצפת.

רן מלמד: אנו רואים את הבעיה הזאת גם ברמה של ישראלים ותיקים מול עולים.

רן מלמד: זאת הנקודה השנייה שאני רוצה להעלות, שאינה נוגעת רק לצפון הארץ, אלא גם לריכוזים שבהם עברו עולים להתגורר, כמו בפרויקט המפורסם בניצן.

רן מלמד: בפרויקט של גאידמק יש היום 6,000 איש, בסביבות 50% מהם עולים.

רן מלמד: המריבות, בלשון המעטה, בין האוכלוסייה הוותיקה לזאת של העולים, אם הן לא יטופלו עכשיו, הם ישפיעו על מערכת היחסים של החלקים של החברה הישראלית בצורה מאוד קשה, ואני חושב שיש לתת על כך את הדעת.

רן מלמד: בעניין נושא המידע, אנו היום בעמותת ידיד מסתכלים לא על מה שקורה היום, אלא על היום שאחרי.

רן מלמד: הבעיה הגדולה שלנו היא מה יקרה אם ביום שאחרי יפסיקו לשבת 24 שעות במוקדי הסיוע, ופתאום לא יהיה מי שייתן תשובות, כי אנו לא במצב חירום.

רן מלמד: אם זה נעשה טוב, העליתי את זה גם בפני השר בוים כשהוא יצא, אני חושב שזאת נקודה שיש לחשוב עליה.

רן מלמד: אנו בתור מי שנתמכים על-ידי משרד הקליטה בהפעלת מרכזי זכויות משוועים למידע, אין לנו כל המידע שאנו צריכים.

רן מלמד: סיימנו לכתוב אתמול תדריך שמיועד לאלף המתנדבים שלנו ולאנשים שלנו בשטח, שכולל את כל הזכויות ואת כל המידע ואת כל המוקדים שקיימים היום במערכת, והוא הרבה יותר מקיף ממה שמופיע היום באתר של משרד הקליטה.

רן מלמד: אשמח לתת למשרד הקליטה את החומר, הוא מוכן, הוא נכתב בצורת שאלות ותשובות, אך אני חושב שיש לחשוב, איך מעבירים את המידע לעולים קדימה.

רן מלמד: לגבי העולים הקשישים; אחת הבעיות שאנו רואים היא לא העולים שנמצאים במרכזי קליטה או שיודעים היכן הם נמצאים ומטופלים.

רן מלמד: הבעיה היא של העולים שלא מגיעים אלינו, ואני רוצה שוב להעלות פה את הבעיה של חצור וצפת.

רן מלמד: הרשויות האלה לא היו מוכנות להתמודדות עם המלחמה, הם לא יודעים איפה העולים נמצאים.

רן מלמד: אם לא ייעשה איתור, שיאמר:

רן מלמד: אנו ניגשים ומאתרים את האנשים בבתיהם – חלקם אפילו לא יורדים למקלטים – ובודקים מה הצרכים, נבכה על זה, ופה פיקוד העורף צריך להיות, כי הוא יכול להוציא חוליות של חיילים שיעברו מבית לבית- -

מיכאל נודלמן: בכרמיאל עשו כך.

רן מלמד: בכרמיאל יושב עדי אלדר, יושב-ראש השלטון המקומי, יש לו קשרים, והוא מפעיל.

רן מלמד: בצפת זה לא עובד.

רן מלמד: אני חושב שזה צריך להיות באחריות ישירה של פיקוד העורף.

מרינה זמסקי: אנו ביום ה-20 של המלחמה, וכל הבעיות של היעדר מידע של פיקוד העורף בימים הראשונים נפתרו.

מרינה זמסקי: אנו היום בצרכים אחרים, אנו חייבים להגדיר מהם הצרכים האחרים היום.

מרינה זמסקי: אחד הצרכים הגדולים במיוחד, אנשים שיכולים היו להתפנות בכוחות עצמם, סיימו את כל הכסף שהיה להם בתוכניות חיסכון וחזרו, ואז זה יוצר בעיה נוספת.

מרינה זמסקי: בנוסף, אנשים עברו מספר ימי טראומה, ויש צורך ענק בתמיכה פסיכולוגית, צריך להגביר אותה, ובמיוחד בשפות של עולים.

מרינה זמסקי: אנשים היום יושבים במקלט, 20 יום אחריהם, וזה קשה מאוד.

מרינה זמסקי: בנוסף, אנשים התחילו לשאול שאלות של אחרי המלחמה, כלומר יש אנשים שנפצעו ונפגעו ורכושם נפגע, והיום לשאלות האלה אין מענה.

רן מלמד: למשל, נפגעה בחיפה עולה בשם גלינה.

רן מלמד: אני לא יודע מה משרד הקליטה עשה.

רן מלמד: היא עדיין לא דיברה אתנו, ויש בעיית קומת המגורים.

מירלה גל: הובטח לה שיימצא פתרון.

רן מלמד: השאלה היא מתי, ואיך אפשר יהיה להביא את הפתרונות לביצוע במהירות.

מרינה זמסקי: היא לא היחידה שיש לה הבעיה הזאת.

מרינה זמסקי: אני מגדירה צרכים שעולים מהשטח.

מרינה זמסקי: צורך נוסף, שהתפרסמה ומטפלים בה יפה, עשרות ומאות אנשים עוזבים, רוצים לעבור לדרום, ויש לנו המון בעיות שקשורות למשרד השיכון, כל מה שקשור לשכירות, לסיוע בשכר דירה, לביטוח לאומי, כל הבעיות האלה מתחילות להיווצר, ועדיף לחשוב על פתרונות היום מאשר למצוא עצמנו בעוד שבועיים עם שאלות שאין להן מענה.

מיכאל נודלמן: אם מדברים על פינוי זמני, זה דבר טוב.

מיכאל נודלמן: אם מדברים על הגירה ממקום למקום, זה קצת מוקדם.

מיכאל נודלמן: זה לא הזמן ולא המקום כדי לדבר על זה.

מיכאל נודלמן: אני מוכן לדבר על פינוי זמני, אבל לא על חלוקת דירות.

מרק בסין: לא אדבר על מה שהמרכז השלטון המקומי עשה, כל גוף נרתם למהלך הזה, גם גופים אזרחיים, גם מתנדבים, וזה חשוב, ועדיין יש בעיות, ובאמצעות הוועדה אנו פונים לממשלה, כי כאשר אין מדיניות פינוי, המדינה לא יוזמת פינוי, זה ברור.

מרק בסין: עבר הרבה זמן, ואנו ואתם יודעים שיש אנשים שנתקעו, לא יכולים מסיבות כלשהן – אין להם קרובי משפחה, ידידים, אמצעים כלכליים, והם מעוניינים.

מרק בסין: להם המדינה צריכה לתת את המענה.

מרק בסין: אין מקומות ברשויות, או אולי יש, ואנו לא יודעים.

מרק בסין: פה המדינה צריכה, לדעתנו, ליזום את המהלך.

מרק בסין: זה לא רעיון שלי, שמעתי כמה רעיונות, יש בסיסים צבאיים במרכז הארץ, שיש שם כל התנאים.

מרק בסין: לגבי בתי ספר, שם אפשר לישון, אך לא להתקלח.

מרק בסין: בסיסים צבאיים, לעומת זאת, ערוכים לשהייה.

מרק בסין: מעונות סטודנטים – הלימודים יתחילו באוקטובר.

מרק בסין: אנו זורקים רעיונות, אך מצפים גם לתשובות בנושא הפינוי לאלה שמעוניינים ולא יכולים, כי שלושה שבועות לשבת במקלט זה בלתי-אפשרי.

מרק בסין: לא קל גם למשפחות שפנו למרכז.

מרק בסין: קולטים אותם עם חיבוק, אך הילדים רוצים לראות את הבית, והתמיכה הפסיכולוגית חשובה, מתחילה להיווצר בעיה ברשויות ובמשפחות שקולטות את האנשים מהצפון.

מרק בסין: זאת גם הכבדה כלכלית.

מרק בסין: רשויות מסייעות במה שהן יכולות.

מרק בסין: אצלנו במועצה המקומית אנו נותנים את כל השירותים חינם, קיטנה, קיפצובה, מתקנים מתנפחים, מזון למשפחות שהן לא נצרכות, אבל יש להן 14 אנשים נוספים בבית, אז מסייעים גם בנושא המזון.

מרק בסין: פנו אליי כראש הרשות תושבים שקולטים, ושואלים, האם אפשר לקבל הנחה במים, יש לנו 15 משפחות נוספות, הצריכה גדלה.

מרק בסין: אין לנו מענה לזה, זאת בעיה שתצוץ, ואני מבקש להעלות את זה היכן שצריך.

מירלה גל: אם יש לכם משפחות עולים שהתפנו מהצפון ונמצאות במצוקה כלכלית, תפנו אלינו, אנו מפעילים קרן, חילקנו כבר תלושי מזון לסופרמרקטים כדי לסייע.

מירלה גל: תפנו לשרה כהן או למנהל המחוז.

אלי ולק: גם בעתות מצוקה וחירום לא הוזכר מגזר שנקרא מלכ"רים, אני מייצג הפעם את האגודה לחקר קבוצות ישראל, רוב דוברי הרוסית מכירים אותנו כספריית עלייה, והחלטנו כשבוע לאחר פרוץ הפעולה, התראיינתי ב"רדיו רקע" וגם פרסמנו מודעה בעיתון, שאנו שולחים לעולים שנמצאים בצפון במקלטים או בדירות בצפון ספרים מספריית עלייה.

אלי ולק: חשבתי שיהיו 10 או 20 איש.

אלי ולק: יש זרם פניות בלתי-פוסק.

אלי ולק: אנשים יוצאים מהמקלט ומתקשרים כדי לבקש ספרים.

אלי ולק: שלחנו יותר מ-150 חבילות, ביקשנו מרשות הדואר לפטור אותנו מדמי משלוח, הם אומרים שהם לא יכולים, זה עניין של צו ממשלתי.

אלי ולק: מתקשרים גם מבוגרים.

אלי ולק: אני אישית רוויתי נחת כשילדה בת 15 התקשרה, דיברה בעברית צחה, היא ביקשה ספר לסבתא שלה.

אלי ולק: יש גם בין הפגזה להפגזה רגעים של נחת.

אלי ולק: התקשר מהנדס מחיפה, מהטכניון, מדבר עברית חופשית וביקש ספרים לעצמו, ממשיך לקרוא רוסית, ואז אנו שולים לו ספר, למשל, שמסופר בו על כל מלחמות ישראל, מסופר שם גם על 82'.

אלי ולק: אנו שולחים גם את הספר של תולדות עם ישראל.

אלי ולק: התחלנו לקבל טלפונים מאנשים שמודים לנו.

אלי ולק: אני רוצה להסתייע באנשי משרד הקליטה, שאמרו שייקחו על עצמם את ההעברה לצפון.

מרינה סולודקין: במחנה גאידמק יש מחסור בספרים, שלחתי 50 ספרים שלי אישית לשם.

אלי ולק: תקשרי אותי עם המחנה הזה, שגם אנו נעביר להם.

מירלה גל: אני מתנצלת שאני צריכה ללכת.

מירלה גל: ישר כוח לרשויות המקומיות על העבודה שהן עושות.

זאב אלקין: תנסו לחשוב על העזרה התקציבית ברשויות.

מיכאל גינקר: ומי ישלם אוטובוסים והוצאות?

מיכאל גינקר: דברים לא נפתרו.

מירלה גל: חלק נפתר, לא הכל.

דפני מושיוב: משרד הרווחה פתח ראשית באוכלוסיות החלשות במסגרות המוסדיות.

דפני מושיוב: יש מפגרים, זקנים סיעודיים וטרום-סיעודיים, יש ילדים בסיכון, היה תהליך של הוצאה מאזור הצפון לאזורים אחרים, וזה ללא קשר לעולים או לא, אתם ודאי יודעים מה המשמעות עבורם של הוצאה מהשגרה.

דפני מושיוב: מאוחר יותר ניתן דגש לנושא של האוכלוסיות האלה שנמצאות בקהילה, חלק מהם ילדים מפגרים שחיים בתוך המשפחה או ילדים אוטיסטיים והוצאה שלהם למשפחות דומות שמבינות את הקושי, זה גם היה תהליך קשה מאוד.

דפני מושיוב: בשיתוף ובעזרה של משרד ראש הממשלה היה ניסיון לעשות תיאום בחלוקת עבודה בין כל ארגוני המתנדבים למיניהם לבין משרדי הממשלה בנושא חלוקת מזון וצרכים מיוחדים, והבסיס היה שהדיווח ניתן מהרשות המקומית, הועבר למחוז, ומשם למשרד.

דפני מושיוב: היו הרבה פעמים גם פערים בין המספרים, כי חלק מהאנשים עזבו, חלק לא יצרו קשר, ובאמת יצא לי לראות את העיר שתפקדה לדוגמה, ושווה על-פיה לבנות את הנוהל לכל עיר ועיר, ואני חושבת שזאת אחת המשימות החשובות אחרי המלחמה.

דפני מושיוב: כשהגענו לכרמיאל בנתונים שלנו היו 400 ומשהו זקנים, העיר כרמיאל אמרה: יש לנו 1,200, ועל המקום זה נסגר, בנק הפועלים נתן שם מנות עד יום ששי.

מרינה סולודקין: יש לכם מטה חירום במשרד?

דפני מושיוב: כן.

דפני מושיוב: יש מענה קולי ויש המנכ"ל.

דפני מושיוב: הנקודה המשמעותית היא אותם אנשים שנשארו ספונים בבית ולא התקשרו.

דפני מושיוב: אם ידעו עליהם, לא ידעו אם הם עזבו או לא, והם לא פנו לאף אחד מהמוקדים.

דפני מושיוב: כל הנושא של אופן איסוף הנתונים הבין-משרדי, שבעייתי מבחינה חוקית, כי יש פה בעיה מבחינת צנעת הפרט.

דפני מושיוב: השאלה היא איך עושים את זה.

דפני מושיוב: אגב, ממשלת אנגליה בנושא ילדים בסיכון התגברה על הבעיה הזאת, אולי צריך ללמוד, איך פועלים בנושא הצלבת מידע בין בריאות, רווחה, חינוך, שלטון מקומי.

דפני מושיוב: זאת סוגייה שיש להתייחס אליה.

דפני מושיוב: בטכנולוגיה הקיימת עם GIS שיש לכל רשות מקומית, עם הדבקת הנתונים, אני חושבת שזה אל"ף-בי"ת, ואני מקווה שהגורמים האמונים על הנושאים האלה ימצאו את הדרך, אני מניחה שזה פיקוד העורף, אבל לא רק.

דפני מושיוב: הדרך להגיע אל האנשים היא באיסוף הנתונים וגם ביציאה לשטח.

זאב אלקין: באיסוף הנתונים למה שמשרד הרווחה לא ינקוט יוזמה?

דפני מושיוב: לא כולם מטופלי רווחה.

דפני מושיוב: זה מה שקרה בכרמיאל, ההפרש מתקרב ל-8,000 זקנים עולים.

דפני מושיוב: הרבה מאוד הם עצמאיים ומתפקדים ביום-יום, הם לא צריכים את שירותי הרווחה.

זאב אלקין: ביטוח לאומי – יש להם פרטים של כל מי שמקבל- -

דפני מושיוב: מאגר הנתונים הוא בין ביטוח לאומי, בין שירותי הרפואה, אתה יודע מי מקבל את התרופה – אגב, זה לא רק זקנים, זה גם מחלות כרוניות.

דפני מושיוב: כשיצאו אל השטח, יצאו החיילים עם אפודות מגן, ואותם צוותי חירום בין-תחומיים, זה רווחה, בריאות, בריאות הנפש, חינוך, משטרה, לצוותים האלה אין ההגנה וההסעה עבורם וגם עבור ילדיהם, כי אם הם צריכים לצאת לשטח, אין מערך שניתן עבור ילדיהם.

דפני מושיוב: זאת לא פעם ראשונה.

דפני מושיוב: אנו לא רק מתלוננים, צריך לשבת אחר-כך ולתת מענה מערכתי לנקודות שמסמנים, כמו שנאמר.

מרינה סולודקין: מענה מערכתי זה גם גיוס של שירותי רווחה, ביטוח לאומי, בנקים, בריאות בזמן המלחמה.

ראובן ריבלין: כאשר הוכרז מצב מלחמה, כל המערכות האלה אמורות לפעול, והגורם המתאם הוא משרד הביטחון.

ראובן ריבלין: בארץ יש כל מיני דברים שנופלים בין הכיסאות, חומרים מסוכנים, מטפלות עשר רשויות.

מרינה סולודקין: נמליץ אחרי הישיבה, מי מטפל.

ראובן ריבלין: אנו לא מוכנים למערכה הזאת משום שבצדק מבחינה לאומית, לא הוכרז מצב מלחמה.

ראובן ריבלין: לעומת זאת, האנשים שנמצאים באזור הם במצב מלחמה, הם במקלט.

ראובן ריבלין: אם לא תהיה יוזמה של המשרדים עצמם, כי אף אחד מהם לא מתוקצב, לכן מצאנו את הרשות המקומית.

ראובן ריבלין: אתמול, למשל, משרד הפנים קיבל 200 מיליון ₪ כדי לעזור לרשויות המקומיות בניהול המלחמה, כלומר כסף ייעודי לנושא הזה מחוץ לתקציב.

ראובן ריבלין: עד היום כדי לנהל את המערכת ולהשיב אותה למצב שצריך יהיה מלבד הנזקים של מס רכוש - למעלה ממיליארד.

ראובן ריבלין: אלה דברים שכולנו נופלים בין הכיסאות.

ראובן ריבלין: כל ועדה יכולה לדון לאותו סקטור שהיא מכוונת את פעולתה לגביו, אבל בעניין הרווחה נמצאים אנשים שזקוקים לרווחה ולא יכולים לפנות אליכם, וגם אתם לא מסוגלים לתת להם תשובה, כי אין לכם תקציב לזה.

ראובן ריבלין: זה דבר שבמערכתי צריך להיות בדיון בממשלה.

ראובן ריבלין: באזור קו העימות היו דברים מערכתיים שנעשו.

מיכאל נודלמן: הייתי בקריית שמונה, אין לאנשים שם כסף.

מיכאל נודלמן: שאלתי: למה אתם לא פונים למשרד?

ראובן ריבלין: למשרד אין כסף להקציב לאוטובוס אחד שייקח ילדים אוטיסטיים.

דפני מושיוב: המשרד שלנו, אולי בניגוד למשרדים אחרים, הוא הכי מופרט.

דפני מושיוב: יש לכך תוצאות לכאן ולכאן.

דפני מושיוב: אנו בנויים לכל התהליך של סעיפים תקציביים, ולסעיף של דברים חריגים - זה נושא שעבדנו בתיאום עם העמותות ועם השלטון המקומי.

דפני מושיוב: בשלטון המקומי יש 106, שעשה עבודה נפלאה.

דפני מושיוב: לגבי העולים, ובמיוחד לגבי אלה מאתיופיה, היה קושי.

דפני מושיוב: למשל, מתקשרים העולים, וצריכים להסביר שהכלבים שנעזבו מגיעים למקלטים, ויש קרציות.

דפני מושיוב: יש אוצר מילים שמתקשים לדבר עליו.

דפני מושיוב: מצד שני, הארגונים, אולי גם לעתיד, יש הרבה מאוד ארגוני עולים מתנדבים.

דפני מושיוב: החיבור שלהם לצוותי החירום הישוביים, לכל המוקדים 06 – כולנו מבינים שהרשות המקומית היא המוקד שמרכז את הדברים, צריך לחבר את ההצעות, לעשות בעתיד את עבודת ההכנה וההסבר, כי הם היו עסוקים בדברים אחרים, ויש לחבר אותם, כולל מתנדבים אנשי מקצוע דוברי שפה, כי אחד הדברים שאנו מגלים הוא שיש אנשי מקצוע דוברי השפה הרוסית, הרבה מאוד עוזרים סוציאליים, ומעט מאוד דוברי אמהרית יחסית, ואנשים שלא הסכימו להתפנות מהמקלטים היו הרבה מאוד יוצאי אתיופיה.

דפני מושיוב: היו מקלטים שהיה הרכב של אוכלוסייה בין ערבים, משת"פים, צד"לניקים, יוצאי אתיופיה, יוצאי ברית המועצות, ישראלים ותיקים, וזה היה מאוד קשה.

דפני מושיוב: מצד שני, המקלטים שבשגרה פעלו, כולל משתמשים במקלטים פרטיים, היה בהם מזגן, תנאים טובים, וזאת מגמה שיש לחשוב עליה, שמקלטים שיהיו בשגרה בפעולה, בחירום לא תהיה בהם בעיה.

זאב אלקין: העליתי כאן נושא של קשישים עולים.

זאב אלקין: שוחחתי על זה עם מנכ"ל המשרד לפני כמה ימים וגם אנשי משרד ראש הממשלה דיברו אתי.

זאב אלקין: השאלה היא אם אתם מנסים ליזום משהו.

דפני מושיוב: לא יוזמים, אלא עושים.

דפני מושיוב: המשרד נותן מענים לקשישים.

דפני מושיוב: מבחינת הגדרה, ההוראות לעובדים הסוציאליים הן מ-1.1.90.

דפני מושיוב: יש לחץ מהאוצר לשנות את זה.

דפני מושיוב: המשרד בשיתוף עם הג'וינט, עם בריק, מנחם וגשל, מקבלים את הנתונים.

דפני מושיוב: כל קשיש שרוצה לצאת לירושלים למלונות, לצאת להפוגה, נותנים לו סידור.

דפני מושיוב: זה נעשה בפנייה של הקשיש למוקד 06 או לשירותי הרווחה במשרדים.

זאב אלקין: זאת הבעיה במערכת, הם עובדים דרך המחלקה לשירותים חברתיים בעירייה, והיא לא מחוברת לקשישים עולים.

זאב אלקין: באופן מקרי, סטטיסטי, היות שהרוב המכריע של הקשישים שנשארו שם הם עולים, כשמגיעים למלונות בירושלים, יש לא מעט עולים, אבל אין כאן עבודה מערכתית.

זאב אלקין: במקרה הפרטני הזה חיברתי בין ג'וינט לאותן עיריות שיש להן מוקד חזק שמטפל בעולים, אבל זה קרה לאחר שלושה שבועות.

זאב אלקין: שנית, יש הרבה רשויות שאין למי לחבר.

זאב אלקין: למשל, שאלתי את הג'וינט, האם הם מוכנים לפרסם מוקד שיעבוד ברוסית, או להתלבש על המוקד של משרד הקליטה - זאת דוגמה שאין לה מענה טוב – קשיש עולה שרוצה לצאת להפוגה, שייצא.

זאב אלקין: ג'וינט אמרו: בחיים לא נעשה את זה, אם המדינה רוצה, שתעביר לנו נתונים.

זאב אלקין: ג'וינט לא יעשו את זה, כי הם יודעים שמספר המקומות הוא מוגבל.

זאב אלקין: זאת שאלה או למשרד הקליטה או למשרד הרווחה.

דפני מושיוב: היות שמשרד הקליטה לא מטפל באופן ישיר, אני מציעה שתהיה פנייה לדיון במשרד הרווחה- -

זאב אלקין: יש דיון, אני פונה אליך.

זאב אלקין: תעשו קו חם בשפות העולים לפניות האלה.

דפני מושיוב: הפנייה יכולה להיות אל מנחם וגשל או למנכ"ל המשרד, שיקיים דיון ספציפי- -

זאב אלקין: שוחחתי שיחה ארוכה עם מנכ"ל המשרד, והוא אמר:

זאב אלקין: אני מסכים אתך שקשישים עולים הם האוכלוסייה הבעייתית ביותר.

צבי פגיס: קיבלתי לפני כמה ימים פניות מהצפון מאנשים שיושבים במקלטים, ואין להם כסף לקנות תרופות בבתי מרקחת פרטיים, הרבה דברים, מה שלא יכולים לעזור.

צבי פגיס: התקשרתי יותר משעתיים, בערך מ-22:00 עד 24:00, כשקיבלתי את הפקסים.

צבי פגיס: ב-106 לא קיבלתי תשובה.

צבי פגיס: 12 מספרים קיבלתי, ועזרתי לאנשים שקיבלו תרופות.

צבי פגיס: שנית, עזרנו ליותר מ-500 אנשים בצפון, הכל אנו עושים בהתנדבות, בבית שמש, בירושלים, עם בית הקהילות, ועכשיו רוצים באוגוסט, כשיש מצב קשה, לסגור את בית הקהילות, ושם כל המתנדבים.

צבי פגיס: אני מבקש לומר תודה רבה למשרד הקליטה, לאריה קרת, למחוז ירושלים.

צבי פגיס: אנו רוצים לעזור לאנשים מהצפון, לכולם – ניצולי השואה, זקנים, חיילים, לכל האנשים, הכל בהתנדבות, מי שיכול לתת תרומות, אוכל.

צבי פגיס: אנו באוטובוס לוקחים קבוצה, עם מנהלת הקונצרטים, ועושים שם קונצרטים במקלטים.

צבי פגיס: אנו מבקשים לעזור עם אוטובוס, את כל השאר אנו נעשה עם כל המתנדבים בבית הקהילות בירושלים.

גרמאי טזקה: בתקופת המלחמה גם הארגונים החברתיים של יוצאי אתיופיה מוצאים עצמם בצפון, ואני מבקשת להודות על שיתוף הפעולה שיש לנו עם משרד הקליטה.

גרמאי טזקה: אנו נעזרים הרבה במוקדי הקליטה שבערים, אך במרכזי הקליטה - אם כולם אומרים שאין בעיות, למה התכנסנו?

גרמאי טזקה: אני מדברת על כלל העולים.

גרמאי טזקה: כמו שערן אמר, אנשים יודעים מה לעשות, אבל יש מספר דברים שלא נתנו עליהם תשובה; אחד, מה קורה עם עולים מבולבלים, אנו מגיעים למרכז קליטה, מזהים אותנו, והם אומרים: אתם אתיופים?

גרמאי טזקה: ערבים?

גרמאי טזקה: האוכלוסייה במרכזי הקליטה מבולבלת.

גרמאי טזקה: אין מענה לצורך הזה.

גרמאי טזקה: נכון שיש מידע ממשרד הקליטה ונכון שיש המידע שנותן פיקוד העורף בטלוויזיה, אני לא יודעת עד כמה המידע באינטרנט רלוונטי לאוכלוסייה האתיופית.

גרמאי טזקה: התוכניות בטלוויזיה באמהרית וברוסית לא משודרות באופן רציף, ולא לכולם יש כבלים כדי לקלוט ערוץ 33.

גרמאי טזקה: יש אנשים מבולבלים, שהם בטראומה.

גרמאי טזקה: אין גוף מקצועי שמלווה אותם, לא עובדים סוציאליים, לא פסיכולוגים.

גרמאי טזקה: המוקדים שמשרד הקליטה מפעיל לא יכולים לתת מענה לכל התושבים בעפולה, בכרמיאל ובנצרת.

גרמאי טזקה: מוקד הקליטה לא יכול להיות הגורם היחיד שיכול לתת מענה.

גרמאי טזקה: גם משרדי הרווחה וגם המשרדים המקומיים צריכים לתת מענה.

גרמאי טזקה: יש אמירה, שאין מספיק עובדים סוציאליים אתיופים.

גרמאי טזקה: חנוך יכול לומר לך, שמי שמחזיק את מוקדי הקליטה שלו הם אקדמאים יוצאי אתיופיה.

גרמאי טזקה: הם מחזיקים רכז תעסוקה ליוצאי אתיופיה שמחפשים עבודה.

גרמאי טזקה: אני מאמינה שלא מעטים מעובדים סוציאליים רוצים למצוא עצמם במשרדי רווחה כדי לסייע היכן שיש קושי.

גרמאי טזקה: זה כבר נושא אחר.

גרמאי טזקה: יש מספיק עובדים סוציאליים, אפשר לפנות למשרד הקליטה.

גרמאי טזקה: אני מבקשת לחשוב מה לעשות עם האנשים שבלחץ.

גרמאי טזקה: נכון שהסוכנות לקחה את הילדים עד גיל 18 לפנימיות, לקיטנות, אך יש משפחות שנשארות, הן תקופה קצרה בארץ.

גרמאי טזקה: הילדים שלהם שם, הם נמצאים במקלטים, הגענו למקלטים שבהם לא היו מזרונים, לא היו כיסאות.

גרמאי טזקה: חשוב בעיניי לחשוב, איך נותנים מענה שאינו במדיה, אלא מענה אנושי.

גרמאי טזקה: לא חסר לנו כוח אדם.

מרינה סולודקין: לעניין המזרונים, טיפלתי, את צריכה לפנות לפיקוד העורף.

גרמאי טזקה: המזרונים סופקו, האוכל והמים יגיעו.

גרמאי טזקה: בואו נחשוב, מה משרד הרווחה עושה מהמקום שלו, אני מקווה שזה ייגמר אוטוטו, וצריך לתת את המענה הלאה כבר עכשיו.

גרמאי טזקה: כולנו עסוקים במה שעשינו ולא במה שצריך לעשות.

גרמאי טזקה: לא חכם לשבת פה עוד חודשיים ולומר שאין טיפול פסיכולוגי.

מיכאל נודלמן: מה שאני שומע לא נתפס, כי בכל מקרה שהמשרדים פעילים, אך ברור לי שחלק גדול מהאוכלוסייה לא מטופלים, כי לא יודעים איפה האנשים.

מיכאל נודלמן: בקריית שמונה יושבים במקלט 30 אנשים, מבוגרים, שניים מהם שייכים למשרד הרווחה, 28 לא שייכים, ולכן לאלה מביאים אוכל ולאלה לא.

מיכאל נודלמן: אני שומע פה הרבה דברים צודקים, אך המשרדים צריכים להבין שהגיעו אולי ל-20% מאלה שצריכים עזרה.

מיכאל נודלמן: אני מדבר על מבוגרים, על קשישים.

מיכאל נודלמן: ראיתי אדם עיוור בקריית שמונה, גר בבית ארבע קומות.

מיכאל נודלמן: בכניסה שלו כולם עזבו.

מיכאל נודלמן: האשה שלו שברה רגל ויד, והיא בבית חולים באיזה מקום בצפון.

מיכאל נודלמן: עשרה ימים האדם הזה, בן 70, אף אחד לא ידע שהוא חי או לא.

מיכאל נודלמן: הבאתי אותו למודיעין, שם יש אנשים שמכירים אותו.

מיכאל נודלמן: בכרמיאל עשו מה שצריך לעשות, שם מכירים כל מקרה שצריך לקבל טיפול.

מרינה סולודקין: זאת התשובה, שמשרד הרווחה וביטוח לאומי לא מתפקדים.

מיכאל נודלמן: לא הכל בסדר, אתם מטפלים ב-30% מאלה שצריכים לקבל את העזרה שלכם.

לב ברדני: הייתי מציע, אוטוטו מתקרבת תקופת החזרה לבית הספר- -

מיכאל נודלמן: אנחנו לא הכתובת, אלא ועדת החינוך.

לב ברדני: יש אנשים באשקלון שפנו אלינו בעניין הזה.

חנוך צמיר: נאמרו פה הרבה מאוד דברים חשובים, אני מניח שכמות הדברים החשובים שלא נאמרו גם היא גבוהה.

חנוך צמיר: אני שואל עצמי, עם מה אני חוזר למשרד מנקודת המבט שלי, ואילו מטלות אני מטיל על עצמי בראש ובראשונה ועלינו כמשרד מהדברים שנאמרו פה.

חנוך צמיר: ניסיתי לעשות לעצמי מיפוי של אותן כותרות.

ראובן ריבלין: כמה תקציב יש לך לבעיות כאלה?

ראובן ריבלין: אפילו לא גרוש אחד.

חנוך צמיר: הכותרת הראשונה שצריכה להעסיק את כולנו היא הקשישים.

חנוך צמיר: אני מקבל חלק מהדברים שנאמרו על-ידי חבר הכנסת אלקין.

חנוך צמיר: זה לא רק המוסדות של משרד הרווחה, יש מקבצי הדיור של משרד הקליטה, יש בהם קשישים שאמנם מתפקדים, אבל במצב הזה צריך להסתכל עליהם מנקודת מבט אחרת.

חנוך צמיר: יש הקשישים במוסדות שלנו, והכי מטרידים אותי הם העיוורים, הקשישים שנמצאים לבד בקליטה הישירה באיזו קומה באיזה בניין, ואני לא בטוח שיודעים עליהם, ואני אומר את זה בזהירות.

חנוך צמיר: נושא הקשישים צריך לקבל טיפול במשנה מרץ, למדתי את מה שאמרת, נראה איך אנו עושים את זה, אני מעריך שנטפל בעניין הזה.

מיכאל נודלמן: נכון, זאת הבעיה שהכי מטרידה אותנו.

חנוך צמיר: הכותרת השנייה היא המשפחות שבמרכז הארץ.

חנוך צמיר: לדעתי, הבעיה הזאת תלך ותגבר, תהיה אינטנסיבית יותר, וכמשרד אנו צריכים לחשוב על כך בצורה מערכתית יותר, למפות אותם – אנו לא בדיוק יודעים איפה הם נמצאים במרכז הארץ, אלה שעזבו את הצפון.

חנוך צמיר: זאת כותרת שחייבים להתעסק בה בצורה מובנית.

חנוך צמיר: הכותרת השלישית שהפקתי מהדברים שנאמרו פה מדברת על הרשויות החלשות והמיפוי.

חנוך צמיר: נראה לי שנוכל לגייס את פיקוד העורף, כי הבנתם שההתייצבות של עובדינו היא לא ב-100%, אני מעריך שנצטרך סיוע של פיקוד העורף למיפוי בקריית שמונה, בחצור, בצפת- -

מיכאל נודלמן: דוגמה – כרמיאל.

חנוך צמיר: אם המודל של כרמיאל הוא מצוין, נאמץ אותו.

חנוך צמיר: אני מדבר על לעבור בית-בית.

חנוך צמיר: יש לנו רשימות מחשוב, אני לא בטוח שזה מה שקורה בשטח.

זאב אלקין: יכול להיות שצריך לעשות מה שעשה משרד ראש הממשלה, שלחו שליחים מיוחדים לצפת, לקחו כמה מנכ"לים לשעבר.

זאב אלקין: יכול להיות שבנושא הזה צריך לקחת מישהו חזק.

חנוך צמיר: אני מכיר את יוסי קוצ'יק.

ראובן ריבלין: פיקוד העורף מסוגל לעשות את זה?

חנוך צמיר: כן.

חנוך צמיר: הנושא הרביעי הוא שדרוג עניין התיאום.

חנוך צמיר: בעניין הזרמת המידע אין לנו כלים אופרטיביים משלנו.

חנוך צמיר: תפקידנו, ואנו צריכים לשכלל את זה, הוא להזרים את המידע ולהיות הגשר בין האוכלוסייה עם הצורך המיוחד שלה לבין הרשויות המקומיות, שאמורות לתת את הכיסוי לכל התושבים.

חנוך צמיר: אנו עושים את זה, אנו נמצאים, נראה לי שאולי לא בצורה הטובה ביותר.

מיכאל גינקר: הצעתי את זה.

מיכאל גינקר: לצערי, בקשתי לא נענתה על-ידי אף גורם במשרד הקליטה.

ראובן ריבלין: יש פה שילוב שלא חשבתי עליו, שהוא לא רק לוועדה הזאת, אבל כשנעשה את הפקת הלקחים נציע לעשות ישיבה של כל ראשי הוועדות, כי בהפקת לקחים יכול להיות שלעניין זה יש להכפיף את פיקוד העורף לרשויות המקומיות או להפך.

חנוך צמיר: זה קיים.

ראובן ריבלין: איך זה קיים, אם יש המקרה שדיבר עליו נודלמן?

חנוך צמיר: זה שהיה כישלון בנקודה מסוימת, לא אומר שהפורום לא קיים.

ראובן ריבלין: הפורום מצוין.

ראובן ריבלין: האם יש פקודת קבע, לא מוכרזת, כי לא הוכרזה מלחמה, שברגע שנקלענו למצב שבו אנו במלחמה, בלי שהוכרזה, שיעשו ביקור, היתה הוראה שכל פיקוד העורף בכל אזור, אפילו רק באזור קו העימות, עשו סריקה?

חנוך צמיר: אני לא רוצה לדבר בשם הפיקוד.

חנוך צמיר: שאלת אם יש פורום, אתייחס לזה.

ראובן ריבלין: משרד הקליטה דאג לזה בכל הגוש הזה?

חנוך צמיר: זה אל"ף-בי"ת של פיקוד העורף.

חנוך צמיר: הנקודה האחרונה היא שכלול הזרמת המידע והתיאומים מול המוקד העירוני, שהוא הכתובת החשובה ביותר, להערכתי, וזו שצריכה לשאת באחריות.

חנוך צמיר: לגבי הקהילה האתיופית, הקהילה האתיופית במרחב הצפון נמצאת בקליטת קבע בשני ישובים, בחיפה ובעפולה.

חנוך צמיר: זה מסלול אחד של קליטה.

חנוך צמיר: השני הוא במרכזי הקליטה הנמצאים בנהריה, בצפת, בקריית ים ובאיילת השחר ובמרכז קליטה בחיפה.

חנוך צמיר: אלה שנמצאים במרכזי הקליטה - דעתי נוחה, כי הם מוקפים בצוותים 24 שעות, חלק ניכר מהצוותים הם בני הקהילה, דוברי שפה, יודעים להעביר מידע, מטופלים.

חנוך צמיר: פה ושם יש כישלונות, יכול להיות, אך הם פחות לוקחים את תשומת הלב שלנו ברגע זה.

חנוך צמיר: הם בידיים טובות, יחסית.

חנוך צמיר: יש שם עשרות עובדים שנמצאים בכל מרכז.

חנוך צמיר: פה ושם יש תקלות, אבל זה בסדר.

חנוך צמיר: הדאגה הנוקבת יותר צריכה להיות בשכונות הקבע – מה קורה בדירות, מה קורה בעפולה, בחיפה.

חנוך צמיר: הוזכר כאן המושג "מוקד קליטה אתיופי".

חנוך צמיר: זאת שלוחה שלנו שיושבת בשכונות האלה, מאוישת על-ידי בני הקהילה עצמה, הם מנהלים את זה, וכל מוקד כזה עושה כמיטב יכולתו.

חנוך צמיר: בעפולה, למשל, זה מכוסה היטב.

חנוך צמיר: החבר'ה שם רציניים, המידע עובר, ואני יחסית שקט.

חנוך צמיר: חיפה – פחות טוב, אני חייב לומר, למרות שמנהל המחוז יושב לידי, הוא מודע לזה, ויכול להיות שאנו צריכים לטפל בעניין.

חנוך צמיר: הכותרת האחרונה מבחינתי היא שמשתנות הנסיבות.

חנוך צמיר: אנו אחרי 20 יום, הצרכים הולכים להיות אחרים, והמענים צריכים להיות חדשים, כאלה שלא עסקנו בהם עד היום, רמזה חברתי על סיוע נפשי - לא עסקנו בזה עד היום, ואני חושב שאנו צריכים לחשוב על כיוון של מענים מסוג אחר.

מיכאל גינקר: בשם מרכז השלטון המקומי אני מבקש להביע תודה מיוחדת ל"רדיו רקע" ולערוץ 9, שמהווים מקור מידע יחיד שמאפשר למי שיושבים במקלטים להתעדכן.

מיכאל גינקר: הם הרחיבו שידורים, חלק בהתנדבות- -

זאב אלקין: "רדיו רקע" מגיע לכל הצפון?

מיכאל גינקר: זאת עוד סוגייה שהממשלה היתה צריכה לטפל בה מזמן.

חנוך צמיר: היוזמה של פיקוד העורף היתה יוזמה של המשרד.

חנוך צמיר: כל מה שאנו שומעים פה על "רדיו רקע" ועל אולפן 33 ועל העברת המידע בשפות – זאת היתה יוזמה מהירה של המשרד באמצעות אנשים שאחראים על זה במשרד, והעסק הזה- -

מרינה סולודקין: אחרי יומיים של לחימה אמרתי:

מרינה סולודקין: אני לא אוהבת את מה שאני שומעת בכלי התקשורת הרוסים, אני רוצה שהמדינה תיכנס לפרשנויות, אנשים במדים וגם תדרוך.

חנוך צמיר: שעתיים אחרי שהעסק התחיל אני אישית ישבתי עם פיקוד העורף, והתחלנו לעשות את כל התיאומים, בראש ובראשונה בהיבטים של התקשורת.

מרינה סולודקין: כיוזמת הישיבה אני מרוצה מהתוצאות, כי ידענו שיש המון בעיות, ואין תיאום בין רשויות מקומיות וגורמים של המדינה.

מרינה סולודקין: מיכאל היה צודק ב-200%, שהמדינה לא נכנסה בצורה רצינית לעניין תפקוד העורף ועולים בזמן המלחמה.

מרינה סולודקין: צר לי שהשר לא הבין מההתחלה שאנו מדברים על דברים אחרים, כי משרד הקליטה מטפל, ואין לי פחד ממה שקורה גם במקבצי דיור וגם במרכזי קליטה, כי אלה אנשים שמטופלים מערכתית, והמשרד עושה את שלו, אך עולה זה לא 5 ולא 10 שנים.

מרינה סולודקין: כאן מתחילות הבעיות, ואלה בעיות עם משרדים אחרים לגמרי – משרד הרווחה, ביטוח לאומי, עם בנקים, בריאות ואפילו משרד התקשורת, רשות הדואר בשלומי לא עבדה שלושה שבועות, עד שלא פנינו גם לשר וגם ללשכת ראש הממשלה.

מיכאל נודלמן: גם עכשיו לא עובדים בסניפים, כי אין שם מיגון.

מרינה סולודקין: ראיתי כמענה מערכתי שצריכים לדון במקומות אחרים, לא רק בוועדה שלנו, ממשלת ישראל, חשבתי שיש צורך בצו ריתוק לפחות לחלק מעובדי המדינה ברשויות הרווחה, ביטוח לאומי, דואר ובנקים, כי התלונות רבות.

מרינה סולודקין: הייתי במחנה ניצנים, שם ראיתי יותר מ-50% של עולים חדשים, אולי יש לשכות חזקות באשדוד ובאשקלון, ואולי צריכים לראות כמשרדי הממשלה, כי זה מוקד.

מרינה סולודקין: שלחתי למשרד ראש הממשלה את ההמלצות שלי, אני חושבת שזה טיפול מערכתי.

מרינה סולודקין: דבר שלישי, סיוע לרשויות שמקבלות את העולים שמפונים מצפון המדינה, כי זה יהיה שלב שני, אם המלחמה תהיה עוד כמה שבועות או חודש, וצריכים לחשוב על סיוע.

מרינה סולודקין: הדבר האחרון, אני שוב אומרת שאני מאוד מצטערת שבמשרד הקליטה לא הבינו, אני לא חושבת שאתם צריכים להיות כתובת מרכזית, המלצתי לראש הממשלה - יש כסגן השר בנושאי תפקוד העורף במשרד הביטחון, כי זאת מלחמה, זה מקום לתיאום של הרבה דברים; זה פיקוד העורף, רשויות, חייבים את המקום.

אברהם מיכאלי: כדאי להלביש על השרים שהם בלי תיק את זה.

מיכאל נודלמן: יש פרוטוקול, והכי גרוע הוא המצב של הזקנים, שלא כולם מטופלים.

מיכאל נודלמן: בזה אנו לא פונים למשרד הקליטה, כי אתם לבד מבינים את המצב.

מיכאל נודלמן: אנו נפנה למשרד הרווחה בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: אנו צריכים לפנות למס רכוש, פנו אליי אנשים רבים שפגעו בבתיהם, הם עזבו, אך בתקנון מס רכוש כתוב שיש לפנות תוך שבועיים למס רכוש.

מיכאל נודלמן: אם אדם עם משפחתו עזב מקום כמו קריית שמונה- -

זאב אלקין: נתנו הארכה.

מיכאל נודלמן: מס רכוש אומרים שלא תהיה התיישנות בדברים כאלה, אך אני לא מאמין במילים בטלפון.

משה הראל: לגבי מס רכוש, מס רכוש אומר לעולה: תתקן, ולעולה אין כסף לתקן.

משה הראל: אין להם היכולת לשלם ולתקן.

מיכאל נודלמן: יש דברים שזה מיליארד ₪.

מיכאל נודלמן: אנשים יכולים להוציא מהכיס 500 אלף ₪ עד שהמדינה תיתן החזר?

מיכאל נודלמן: הרי זה בלתי-אפשר.

מיכאל נודלמן: מס רכוש זה אגף האוצר, אנו צריכים לפנות.

מיכאל נודלמן: אלה דברים עיקריים וחשובים, ואם על זה תהיה תגובה חיובית, הכל יהיה בסדר.

מיכאל גינקר: צריך גם לפצות מעסיקים בקו העימות.

מיכאל נודלמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.