ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 54, 2006-07-24 13:00

משה כחלון: צהריים טובים.

משה כחלון: אני פותח את ישיבת ועדת הכלכלה.

משה כחלון: על סדר היום בקשה של חבר הכנסת יורם מרציאנו שמבקש לדחות את יישום התקנות בנושא איסור חריגה ממסגרות האשראי באזור הצפון ואני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהרחיב את זה גם למצב העסקים בצפון ולקריאה לממשלה להתחשב בעסקים, להגדיר את המצב כמצב חירום, על כל המשתמע מכך, בחלק הכלכלי.

משה כחלון: אנחנו יודעים שתושבי חיפה, הקריות, מעלות, שלומי וכל יישובי הספר קיבלו הוראה להישאר במרחבים מוגנים וזה מונע מהם להגיע למקומות העבודה.

משה כחלון: העסקים נפגעים בצורה אנושה; פעם אחת כי הם צריכים לשלם את השכר, את הארנונה וההוצאות הקבועות שלהם ממשיכות להתקיים, ומצד שני, ההכנסות נעצרות בצורה מוחלטת ותזרימי המזומנים של העסקים האלה בבעיה קשה בעת הזאת.

משה כחלון: בעלי עסקים מסרו צ'קים מעותדים ובנו עסקים וידעו שהם יכולים לשלם, שהם יכולים לעמוד בזה, כי העסק עובד, העסק חי, יש הזמנות ובעסק צריך לעבוד, לחיות ולשלם.

משה כחלון: אני לא מדבר על התחייבויות מעבר להתחייבויות הרגילות שעסק בריא יכול לשאת על עצמו, אבל ברגע שהקופה נסגרת ומפסיקה לעבוד, זה יוצר בעיה, בעיה קשה והפיק הזה הוא לא פיק של יום, או יומיים.

משה כחלון: אנחנו כבר ביום ה-12 ולדעת המומחים זה יימשך עוד הרבה זמן, ולכן אני חושב שכל התמהמהות של הממשלה בהתייחסות למצב היא טעות.

משה כחלון: האנשים באמת מגבים את הממשלה, מגבים את מערכת הביטחון בחלק המבצעי, או בהכרח המבצעי שיש, אבל לאנשים אלה צריך להעניק ביטחון בחלק הכלכלי.

משה כחלון: זה לא עניין של יום או יומיים שאפשר לספוג את זה, זה כבר מתחיל להיות הרבה הרבה מאוד זמן ולדעתי ממשלת ישראל צריכה, גם בחלק הכלכלי, להעניק את הביטחון, להפעיל את צפירת הארגעה, להרגיע את אותם בני זוג שיש להם תינוק בן חצי שנה והפעוטון סגור ומישהו צריך להישאר בבית לשמור עליו, בהנחה שלאחד מבני הזוג יש מרחב מוגן במקום העבודה והוא יכול אכן לעבוד.

משה כחלון: לצערי, המסרים שהממשלה שולחת הם מסרים כפולים.

משה כחלון: פעם אחת אומרים, תלכו לעבוד, פעם שנייה – תהיו ערניים, פעם שלישית – תהיו במרחבים מוגנים.

משה כחלון: זה מאוד חבל, כי בסך הכול הציבור לא צריך להיענש על כך, הוא תורם את חלקו במאבק הזה בצורה מעוררת כבוד ואני חושב שלא מגיעה התייחסות כזאת מהממשלה.

משה כחלון: כמובן שאני מדבר על האזורים שקיבלו הנחיה להישאר במרחבים מוגנים.

משה כחלון: יתר אזורי הארץ מתפקדים כרגיל ואנחנו לא מדברים עליהם כרגע.

משה כחלון: היות והמפקח על הבנקים, מר יואב להמן יצטרך לעזוב אותנו בחצי השעה הקרובה לדיון חשוב במשק לשעת חירום, אנחנו נתחיל את הדיון עם הנושא של הבנקים.

משה כחלון: אני אבקש מחבר הכנסת מרציאנו לפתוח ולאחר מכן בעלי עסקים שירצו לדבר בנושא של הבנקים ונקבל את ההתייחסות של המפקח לפני שהוא עוזב.

יואב מרציאנו: קודם כל אני מודה לך, אדוני היושב ראש, על קיום הדיון החשוב והנחוץ הזה בשעת חירום זאת.

יואב מרציאנו: אני מברך את המפקח על הבנקים, חבריי, חברי הכנסת.

יואב מרציאנו: בשעה קשה זאת אני רוצה באמת לחזק מכאן את תושבי הצפון ואת תושבי הדרום שנמצאים באותה מלחמה, גם בצפון וגם בדרום.

יואב מרציאנו: אני רוצה לומר לכם שבשבוע שעבר עשיתי סיור יחד עם חברתי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, יומיים בצפון, ועברנו מישוב לישוב והחלטנו שאנחנו דווקא נתמקד בבעלי העסקים, על מנת לראות את ההשלכות של מצב החירום של המלחמה על העסקים הקטנים והבינוניים ולצערי הרב, אני רוצה לומר לכם שאחד הדברים שמדירים שינה מעיניי, עם כל הרצון הגדול והעז שצבא ההגנה לישראל ינצח ויצליח, הוא היום שלמחרת המלחמה.

יואב מרציאנו: ואני רוצה לומר לכם שמה שהולך לקרות ביום שלמחרת המלחמה, זו קטסטרופה שלא נוכל לצאת ממנה.

יואב מרציאנו: גם אני, כחבר בקואליציה, למרות עמדת הקואליציה, תמכתי בעמדתו של יושב ראש ועדת הכלכלה, לדחות את יישום תקנות בנושא איסור חריגה ממסגרות האשראי והתקנה, לצערי ולצערו של היושב ראש, התקבלה בכנסת ישראל ונכנסה לתוקף ב-1 ליולי, והנה לא משה ולא אני חזינו את המלחמה הזאת וכבר אנחנו רואים היום את התוצאות של אותן מסגרות אשראי הקשוחות הלכה למעשה אצל מאות ואולי אלפי בעלי עסקים.

יואב מרציאנו: אני כתבתי מיד מכתב למפקח על הבנקים.

יואב מרציאנו: אני מודה לו על זה שהוא חזר אליי.

יואב מרציאנו: ב-16 לשביעי כתבתי לו מכתב שבו התרעתי על מה שהולך לקרות.

יואב מרציאנו: קיבלתי ממנו מכתב תשובה שהוא הוציא הודעה לעיתונות בעטיה ובה הוא הודיע שהבנקים בהחלט מגמישים את עמדותיהם.

יואב מרציאנו: בגלל הזמן הקצר שלך, אני לא יכול להרחיב את היריעה.

יואב מרציאנו: אני רוצה שאנשים יציגו את הדברים בצורה אותנטית, על מנת שתשמע את זה מעדות קרובה.

יואב מרציאנו: אני רק יכול לומר לך שאני הלכתי לכספומט למשוך כסף, בסניף כרמיאל, ואין כספים שמה.

יואב מרציאנו: אתה לא מצליח למשוך כספים, הבנקים סגורים, אנשים לא מקבלים שירותים בנקאיים, ולמרות כל הקמפיינים של הבנקים הגדולים (חבל שנציגי הבנקים הגדולים לא נמצאים פה, אם הם נמצאים פה – אני אשמח לראות אותם), שמנהלים לטובת תושבי הצפון ומצולמים בתקשורת נהדר, אין שום חמלה של הבנקים.

יואב מרציאנו: נהפוך הוא.

יואב מרציאנו: נמצא פה מר מאיר דדון, שהוא בעל אולם שנכנסנו אליו די במפתיע.

יואב מרציאנו: בעל אולם שהוא למעשה היחיד שמייצג את הכלל.

יואב מרציאנו: אתה יודע, התנהגתי בדיוק כמו איזה שהוא איש של מס הכנסה.

יואב מרציאנו: אמרתי לו 'תראה לי את ההזמנות שיש לך' והאיש הזה, בשבוע שעבר, ביטל עשרה אירועים כשכל אירוע כזה מכניס לו כמה עשרות אלפי שקלים.

יואב מרציאנו: האיש הזה, בהסתמך על כך, התחייב לספקים בתל אביב.

יואב מרציאנו: אגב, גם בעניין זה, זה לא תופס רק לאזורי הצפון והדרום, זה ישליך בתגובת שרשרת לאזור המרכז וכבר בימים הקרובים אנחנו נראה את ההתמוטטות של עסקים גם באזור המרכז.

יואב מרציאנו: האיש הזה הולך לבנק, שכל השנים הבנק עבד אתו ונתן לו וחייכו אליו.

יואב מרציאנו: היום הוא אומר לו 'אדוני, היום אתה כבר לא יכול לקבל'.

יואב מרציאנו: והם גם עושים לו טובה, את זה אתה גם סיפרת לי, הם מוכנים לתת לו חמישים אלף שקלים.

יואב מרציאנו: הם נותנים לו איזה שהיא נדבה, איזה שהיא תרומה, לאדם שהיום נמצא בגירעון בגלל המצב של המלחמה, רק בגלל המצב של המלחמה, נמצא בגירעון של מיליון וחצי שקלים.

יואב מרציאנו: כשהוא בא לבנק ואומר 'חבר'ה, אני לא צפיתי את המלחמה הזאת.

יואב מרציאנו: אני לקחתי הזמנות מזוגות שרוצים להתחתן לפני שלושה, לפני ארבעה, לפני חמישה חודשים.

יואב מרציאנו: חבר'ה, תצילו אותי, תעזרו לי, יש לי עסק שקורס'.

יואב מרציאנו: עוד שבועיים כאלה והבן אדם הזה פושט את הרגל והוא היחיד שמייצג את הכלל.

יואב מרציאנו: הלכנו גם לנגריות סגורות, הלכנו למכולות סגורות, הלכנו לסופרמרקטים קטנים שסגורים.

יואב מרציאנו: ואני אומר לך, אדוני, בכל מקום שהגענו, לצערי הרב, אני אומר לך את הדברים והם קשים, יואב.

יואב מרציאנו: ואני אומר עוד פעם שחבל שנציגי הבנקים לא כאן כדי שפעם אחת ולתמיד נאמר להם את האמת בפנים.

יואב מרציאנו: אני מבין שהיום הבנקים הם בבעלות פרטית, הם דואגים לעצמם.

יואב מרציאנו: אמר לי מישהו בהיסח הדעת 'הבנק נותן כסף למי שיש', אבל בשעת חירום?

יואב מרציאנו: קצת חמלה.

יואב מרציאנו: אי אפשר להוציא הודעות לעיתונות שהבנקים מגלים חמלה, ובפועל, הם עושים בדיוק את ההיפך.

יואב מרציאנו: לא רק שהם לא מגלים חמלה, הם מקשיחים את העמדות שלהם וסוגרים לאנשים חשבונות וצ'קים חוזרים ואני אומר לך שאתה יודע יותר טוב ממני שבשבועיים השלושה אחרונים, כמה אנשים נוספים הוגבלו, כמה אנשים בשבועיים-שלושה האחרונים, באו וחסמו להם את חשבונות הבנקים שלהם.

יואב מרציאנו: אז נכון שהמלחמה חשובה לביטחון אזרחי מדינת ישראל, אבל אדוני היושב ראש, הטרור החברתי שיהיה במדינת ישראל יום אחרי המלחמה הוא הטרור הנוראי שנצטרך להתמודד אתו עם משפחות שיישארו רעבות בלי אוכל לילדים שלהם ועם עסקים שייסגרו.

יואב מרציאנו: רק האיש הזה מעסיק 300 עובדים, ומי 300 העובדים שהאיש הזה מעסיק?

יואב מרציאנו: פגשתי שמה אסירים שהוא משקם אותם, שאמרו לי 'תשמע, השתחררנו לפני שלוש שנים מבית סוהר, האיש הזה מקבל אותנו לעבודה, יש לנו מקום עבודה'.

יואב מרציאנו: הוא כבר צריך לפטר אותם.

יואב מרציאנו: פגשתי ספק שלו, שמגיע מתל אביב ומספק לו שם סחורה והוא אומר 'גם אני כבר הולך לפטר את העובדים שלי, כי ההוא מחזיר לי מאה אלף שקלים ועוד אולם מחזיר לי 100 אלף שקלים ועוד אולם מחזיר לי 100 אלף שקלים', 'ואיפה הבעיה שלך?' 'עם ההקשחה של הבנקים'.

יואב מרציאנו: עד החוק הזה, אדם נכנס למנהל הבנק ולמנהל הבנק היה שיקול דעת.

יואב מרציאנו: את שיקול הדעת של מנהל הבנק לקחתם, ולכן אני בא ואומר, אדוני, בשעת חירום זאת, מעבר להצהרות כאלה ואחרות, אני מצפה מכם לבוא ולהגיד 'אנחנו מקפיאים את החוק הזה'.

יואב מרציאנו: לא יקרה כלום אם הוא ייכנס לתוקפו בעוד חצי שנה.

יואב מרציאנו: תודה רבה.

רונית תירוש: תודה, אדוני היושב ראש, ואני רוצה להצטרף ולהבהיר שגם אני הייתי בעד הדחייה של החוק הזה.

רונית תירוש: אני רוצה להוסיף למכלול הצרות שהעלה חבר הכנסת מרציאנו, גם את העובדה שבהרבה מאוד רשויות בארץ לא מקבלים משכורות מזה זמן רב, מזה חודשים רבים וזה אנשים שעל לא עוול בכפם… הם מגיעים למקום עבודתם, צריכים לקבל את המשכורת, מתכננים את חייהם לפי זה ואין משכורת בבנק.

רונית תירוש: נוסף על זה, יש מסגרת אשראי כזו או אחרת, שבוודאי מאוד מאוד מוגבלת.

רונית תירוש: אני שואלת, מה יעשו האנשים הללו?

רונית תירוש: זה לפתחך.

2186: רבותיי, מה שאותי מדאיג זה שמדינה לא יכולה לשבת עם עצמה ולקבל החלטות ולא לשבת עם קובי הבר ועם הממונה על הבנקים.

2186: במדינה צריכה להיות מערכת שיושבת ומקבלת החלטות, כמו שבצבא ההגנה לישראל יושבים בבור, כך גם אתם צריכים לשבת.

2186: רבותיי, כולם היום בקטסטרופה בנקאית; כספים לא נכנסים, לא לרשויות, אנשים לא משלמים ארנונות.

2186: צריך חמלה ולב רחב ובלי הרבה התחכמויות.

2186: לא צריך להתחכם, כי המצב הזה הולך להימשך הרבה זמן ומי שיתחכם, תהיה התמוטטות תוך שבוע, לא יותר מזה.

2186: ואני מזהיר את כל חברי הכנסת ואת הממונה על הבנקים, שהוא בעצם אזרח כמוני, היום צריך לשבת ולקבל החלטות.

2186: ולא רק מסרים.

2186: צריך להביא לנו מסרים ברורים ואתה יודע מה?

2186: אולם החתונות והקיוסק המסכן הקטן עם הפלאפל שהולך מחר להתאבד.

2186: זה מה שיש לי לומר.

מאיר דדון: אני מאולמי הינומה.

מאיר דדון: אתה מכיר אותי, משה, ויורם הספיק להכיר אותי.

מאיר דדון: אני לא באתי לפה להציג את כל נושא הצפון, אני מדבר ספציפית על הנושא שלי.

מאיר דדון: שלחתי אתמול מכתב ליואב להמן ואתה אמרת שבעוד שבועיים אני אהיה מוגבל, ולי נראה שהיום כבר אני מוגבל.

מאיר דדון: נכון לאתמול, יכול להיות שאני כבר מוגבל.

משה כחלון: אתה מרגיש את ההגמשה שהמפקח ביקש?

מאיר דדון: אני עובד עם בנק מזרחי 15 שנים.

מאיר דדון: מסכום של שני מיליון שקלים שביטלו לי אירועים, הוא הציע לי 50 אלף שקלים עזרה.

מאיר דדון: יש לי את זה בכתב, אני יכול להביא לכם את זה.

מאיר דדון: אז משני מיליון שקלים שבוטלו אירועים שעברו לאזור המרכז, זה המצב שלנו כרגע.

מאיר דדון: והבנק, להיפך, הולך ומקשה עלינו.

יורם יפרח: בעניין הבנקים.

יורם יפרח: אני יושב ראש התאחדות האולמות והגנים.

יורם יפרח: אחד מהאולמות נמצא פה, אבל הבעיה היא ארצית, ואנחנו ניגע תיכף בצפון בלבד, וגם בדרום.

יורם יפרח: אני מדבר פה על מצב של מיליארדים, לא מיליונים.

יורם יפרח: מבחינתנו, אפשר לבוא בטענות לבנקים, אני לא יודע אם הבנקים יפתרו את כל הבעיות של בעלי האולמות והגנים.

יורם יפרח: מדינת ישראל, עם הבנקים, חייבים להיכנס פה בשילוב נכון כדי להביא לעמידה נכונה---

משה כחלון: אני רוצה למקד את הדיון, שאלה לי אליך וזה יעזור לנו: קיבלת תלונות מבעלי אולמות, מבעלי גנים, שהבנקים מקשיחים את העמדות שלהם בתקופה הזאת?

יורם יפרח: לא רק שהבנקים מקשיחים, הלקוחות שכבר עשו אירוע, חזרו להם הצ'קים שנתנו לבעלי השמחה, כי הם נכנסו לבעיה.

יורם יפרח: זה הופך להיות בומרנג.

יורם יפרח: שתבין מאיפה הבעיה.

יורם יפרח: אני, כבעל גן אירועים, עשיתי אירוע למישהו שהזמין 500 איש, הגיעו בסוף 150.

יורם יפרח: הוא אומר לי, 'מה אתה רוצה?

יורם יפרח: לא הגיעו לי, בוא תסתדר'.

יורם יפרח: אני מאפשר לו לשלם עבור 150.

יורם יפרח: ב-150 שלו, גם הצ'קים שלו חוזרים.

יורם יפרח: הבנקים מקשיחים עם לקוחות פרטיים וזה הופך להיות בומרנג עם גני האירועים ועם העסקים האחרים.

יורם יפרח: במקביל, בעלי גני אירועים הציבו איזה שהוא מצב של תזרים מזומנים שצריך להיכנס בשלבים מסוימים.

יורם יפרח: אין את התזרים הזה.

משה כחלון: כל תוכנית עסקית נורמלית שובשה.

אליהו גבאי: קודם כל, האמת היא שפגישה כזאת היה חשוב שתיעשה גם עם נציג הבנקים וגם עם נציג מס הכנסה.

אליהו גבאי: אני שומע שהבעיות האלה הן בעצם הקריטיות, בעיות מס הכנסה.

אליהו גבאי: אולי נצטרך לעשות עוד פגישה שישתתף בה ג'קי מצא.

אליהו גבאי: אכן באמת חלק מהרשויות המקומיות, רוב המועצות הדתיות, העובדים שלהם והעסקים הקטנים – אין להם משכורות, והעסקים הקטנים הם בקריסה טוטאלית, הם הנפגעים הגדולים ביותר, אין להם מרווח נשימה ואני שומע שהצ'קים חוזרים.

אליהו גבאי: עובדת בנק שהיתה עובדת בכרמיאל, הלכה לעבוד במרכז הארץ והיא מטפלת בצ'קים של אנשי הצפון, בתל אביב.

אליהו גבאי: כל הצ'קים ששייכים לאנשי הצפון - הם מחזירים אותם.

אליהו גבאי: כלומר, הלב שלהם כאן הוא לב קשה ואומרים 'לא חרבה ירושלים, אלא שהעמידו על מידת הדין'.

אליהו גבאי: אי אפשר ללכת על מידת הדין במצבים של הרס משפחות והרס עסקים, כאשר אנחנו רואים ויודעים בבירור שהרשויות המקומיות והמועצות הדתיות והעסקים, אלה אנשים שלא מסוגלים לעמוד ולשלם את החובות.

דני קליין: אני מהתאחדות התעשיינים צפון.

דני קליין: אני תעשיין, יש לי מפעל בתפן שתשעים ומשהו אחוז מהייצור שלו זה ליצוא.

דני קליין: אני גר בחיפה ואני אומר במשפט קצר: כן, מצוקה אמיתית.

דני קליין: אני חושב שכל מה שנאמר פה נאמר.

דני קליין: אני אומר שאף אחד לא העיר בנושא תעשיות היצוא.

דני קליין: לנו יש בעיות נוספות, חוסר אמון של הלקוחות מחוץ לארץ ואם נוסיף לזה קצת על המפולת המתרחשת עלינו, אנחנו מדברים באמת באסון.

דני קליין: כל מה שנאמר פה למר להמן, אנחנו מדברים ברמת מקרו כלכלה ואנחנו מדברים ברמה של מייצבים אוטומטיים וכל היתר הוא הרי לא רלוונטי.

דני קליין: מה שאנחנו צריכים זה פתרון, להזרים כספים נדרשים למשק, בכדי לייצב את המערכות.

דני קליין: זה הכול.

דני קליין: זה משפט מאוד פשוט, לא צריך להרבות פה במלים.

דני קליין: אנחנו צריכים לשחרר.

דני קליין: אף אחד, לפי מיטב ידיעתי, לא בא הנה במטרה להזיל דמעה ולחפש רחמים.

דני קליין: אנחנו לא מחפשים רחמים, לא כאזרחים ולא כתעשיינים.

דני קליין: אנחנו מדברים על כלכלה פרופר.

דני קליין: מר ברוורמן מבין בזה הרבה יותר טוב ממני.

דני קליין: אנחנו מדברים על מערכת של ייצוב אוטומטי.

דני קליין: נתתי למר להמן דף נייר שאני הכנתי הבוקר.

משה כחלון: מר קליין, אתה הרגשת משהו עם הבנקים בתקופה האחרונה?

דני קליין: ברור שאני מרגיש רע, אני לא פחות טוב ולא יותר טוב מאף אחד אחר בחברה.

דני קליין: אני מדבר קודם כל בשם כל העסקים שמדובר בהם בהתאחדות התעשיינים צפון.

דני קליין: ליאורה בירנק היא יושבת ראש ואני מעורב בתעשייה ובנושאים האלה הרבה מאוד שנים ועל כן אני בא ואומר שמדובר על כלכלה פרופר.

דני קליין: אני לא מדבר על חוקים ואני לא מבין בחוקים ואני גם לא רוצה להבין בחוקים, אבל מר להמן מבין מה זה כלכלה וכל ועדת הכלכלה, מן הסתם, אמורה להבין וצריך להכין כלים לייצוב אוטומטי של המערכת, ולא לתחינה ולא לבכי.

דני קליין: זה כל הסיפור שאנחנו שומעים פה.

דני קליין: חבר הכנסת מרציאנו דיבר על הבכי.

דני קליין: אני יכול להשתתף בבכי ולתת כתף או לקבל כתף.

דני קליין: אבל זה הנושא והנושא הוא טכני וברור.

דני קליין: נתתי דף נייר, אם יאמצו אותו, פתרנו את הבעיה בעשר דקות בדיוק.

אבנר ורד: אני יושב ראש ועדת האשראי של הקרן לעסקים, ברשות לעסקים קטנים, עוסק בנושא של אשראי וקרנות מימון.

אבנר ורד: יואב, תראה, קרה במשק בעשרת הימים האחרונים משהו שהפך את הקערה על פיה, בקשר לדברים שדיברנו ושהתייחסנו לפני חודש ולפני חצי שנה.

אבנר ורד: העסקים הקטנים נכנסו לתוך בעיות ולתוך ויבראציות שאף פעם לא נתקלו.

אבנר ורד: עצם סגירת הבנקים, עצם העובדה של היעלמות העובדים, עצם העובדה שצ'קים שלהם מכובדים והם נאלצים לשלם אותם, יצר מצב שישנו ברגע זה כדור שלג שאם לא נעצור אותו, הבעיה תהיה פי כמה חמורה.

אבנר ורד: הנושא שאני אדבר עליו זה הנושא של הכרה בתור קו עימות.

אבנר ורד: לגבי הנושא של אובדן הכנסות, על זה אדבר אחר כך.

אבנר ורד: אני מוגבל ברגע זה בזמן.

אבנר ורד: אני אומר לך במלים פשוטות: צריך להקפיא את התקנה עד לראשון בינואר לאזור המרחב, מחיפה, טבריה וצפונה, לא יקרה שום דבר.

אבנר ורד: יש פה שאלה של חיים ומוות לגבי העסקים.

אבנר ורד: מגיעים אליי מדי יום מקרים קשים.

אבנר ורד: גם אתה העברת לי מקרים, כולל מקרה שדיברת עליו ברדיו.

אבנר ורד: האנשים בהיסטריה, האנשים מרגישים שעולמם חרב עליהם, לא ניתן ברגע זה לפתור בקלות את העניין, צריך לפחות להוריד את התקנה של 325, בשביל להרחיב את האפשרות שלמנהל הסניף תהיה יותר גמישות.

אבנר ורד: אני בקשר עם מנהלי אשראי בבנקים, אני בקשר עם מנהלי סניפים - העסקים הקטנים נכנסו לויבראציה שאם לא נמצא דרכים לייצב, אנחנו בקרן המדינה תוך יומיים שלושה, נצא בשתיים או שלוש הקלות מיוחדות לתושבי הצפון.

אבנר ורד: יורם, אתה כמחוקק תיקח ותיישם את זה גם לדרום, מקובל.

אבנר ורד: הכוונה היא לאזורים הפגועים, לתת הקלות במסגרת הקרן לערבות מדינה.

אבנר ורד: יורם, תחשוב על זה בצורה קונסטרוקטיבית, שום אגו, יש החלטה ואותה צריך לבצע, בשטח יש בעיה אמיתית.

אבנר ורד: לעסקים הקטנים אין אוויר לנשימה, אין להם גב פיננסי, הם עובדים מהיום למחר ופתאום הכול נעצר בפניהם.

משה כחלון: תודה רבה, הדברים ברורים.

משה כחלון: חשוב לי לשמוע את האנשים מהשטח.

יואב להמן: אמרתי לכם, אני צריך לצאת באחת וחצי.

יואב להמן: אני מבין את רוח הדברים, אני מסכים עם הדברים.

יואב להמן: תנו לי שלוש דקות לתשובה, ואחר כך תוכלו להמשיך את הדיון.

משה כחלון: יואב, הבט.

משה כחלון: עומד פה בעל מלון שהולך להיסגר לו העסק והדיון איתך נקבע לפני עשרה ימים.

משה כחלון: הזזנו אותו שלוש פעמים, לפי בקשה שלך, אז זה שיש דברים יותר חשובים, יותר לחוצים, אני מבין, אבל לפחות את האנשים מטבריה, ומכרמיאל וממעלות אתה תשמע.

משה כחלון: ואם אתה לא רוצה, יואב, אז תתכבד, אין לי שום בעיה.

יואב להמן: אם אתה רוצה לעשות לי פה פיליבסטר, שאני לא אוכל להגיע לוועדת משק לשעת חירום עליונה, אז אני לא אגיע לוועדת משק לשעת חירום עליונה.

יואב להמן: אני לא מבין בשביל מה.

יואב להמן: תבין, אני מקבל עשרות פניות מאנשים האלה בכתב ללשכה שלנו לפניות הציבור.

יואב להמן: אני אגיד לך יותר מזה.

יואב להמן: באה אליי סוניה, המטפלת בפניות, ואמרה לי, 'תשמע, הם אומרים שאין להם טענה מבחינת הבנק, הבנק נתן לנו לחרוג', בשונה ממה שאמרתם.

משה כחלון: יואב, אני עוצר אותך לדקה.

משה כחלון: אבי, יש לך בעיות עם הבנקים?

משה כחלון: יש הגמשה?

משה כחלון: במשפט אחד.

יורם יפרח: ההלוואות בערבות מדינה שקיבלנו לעבור את המשבר הקודם שעדיין לא הסתיים, כבר ביום ראשון שילמנו ריבית.

משה כחלון: כעת יש לכם בעיה עם הבנקים, עם ההוראה החדשה?

יורם יפרח: אין לנו שום פעילות כרגע עם הבנקים, אנחנו ביטלנו את כל הצ'קים.

משה כחלון: בבקשה, מר להמן.

יורם יפרח: אני לא יודע, לבנקים יש בעיה איתנו.

משה כחלון: אז הצ'קים חוזרים.

משה כחלון: בבקשה.

יואב להמן: תודה רבה.

יואב להמן: רבותיי, אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת, אני מפקח על הבנקים.

יואב להמן: זאת אומרת, מפקח בכל העולם, כשקם סיכון על הבנקים, הוא בא ואומר לבנקים 'תתכווצו, תיזהרו, אל תתנו אשראי לאזור הסיכון'.

יואב להמן: זה מה שמקובל למפקחים על בנקים.

יואב להמן: אני אמרתי ההיפך.

יואב להמן: אני אמרתי 'בנקים, תהיו גמישים, תבינו את הבעיות', כמובן בכפוף לשיקול העסקי הבנקאי במובן שלבנק אסור לתת הלוואות שהוא חושב או יודע שהוא לא יקבל אותן חזרה.

יואב להמן: עכשיו, מהבחינה הזו, אני, כמפקח על בנקים, הנחיתי את הבנקים, ביקשתי מהם להיות הכי גמישים שהם יכולים בגבולות שיקול הדעת שלהם על פי החובות החוקיות שחלות גם עליהם.

יואב להמן: גם להם, לדירקטורים של הבנקים וכולי, יש כל מיני חובות חוקיות.

יואב להמן: למצב הספציפי הזה אנחנו כולנו נרתמנו.

יואב להמן: אנחנו רואים את הבעיה, אני רואה את הבעיה, זה מטריד אותי.

יואב להמן: מאז פתיחת הקרבות ידעתי שזה מצב שמחמיר את המצב הלא כל כך טוב מלכתחילה של העסקים האלה, ואם קודם אמרתי לבנקים 'תגמישו, תנו מסגרות מיוחדות, תכשירו חריגות קודמות, אל תבואו ותורידו את המסגרות', הפעם, חבר הכנסת מרציאנו, אני כתבתי להם, וזה לשאלתך.

יואב להמן: למעשה, עם פרוץ הקרבות אני בעצם הנחיתי את הבנקים ואמרתי להם 'רבותיי, תפעילו שיקול דעת רגיל, בוודאי לגבי הצפון.

יואב להמן: קודם כל, תנו מסגרות מיוחדות לגישור' ועשו את זה.

יואב להמן: חלק מהבנקים נתנו מסגרות מיוחדות לאנשים פרטיים ולעסקים קטנים בסכומים שכמובן לא מתקרבים לצרכים של אולם שמחות שביטלו לו שני מיליון שקלים.

יואב להמן: רוב הבנקים מלכתחילה, לפי המכתב שלך, היו להם תנאים להון עצמי כתנאי למתן אשראי ואין לי דרך לחייב בנק לתת הלוואות בסדרי גודל כאלה.

יואב להמן: אין דרך למדינה, לממשלה, לחייב את הבנקים לעשות את זה.

יואב להמן: נתתי שיקול דעת מלא לבנקים.

יואב להמן: יירשם בפרוטוקול, נתתי שיקול דעת מלא ואפילו אמרתי להם ש'אם אתם לא רוצים לתת מסגרת מיוחדת ואתם רוצים לכבד חיובים מעבר למסגרת ובמלה הגסה 'חריגות', תעשו את זה'.

יואב להמן: כי בבחירה שבין הפרינציפ של אין חריגות לבין השרידות של העסק ולעבור את התקופה הקשה, אני בוחר לעבור את התקופה הקשה.

יואב להמן: כל בנק שרוצה לתת אשראי ללקוח, מבחינתי רשאי לתת אשראי ללקוח.

יואב להמן: הזכרת, מר מרציאנו, את שיקול הדעת הבנקאי, יש לו שיקול דעת בנקאי מלא – אני לא מפריע לו.

משה כחלון: יכול להיות שאתה הקפאת את ההוראה לאזורים מסוימים.

יואב להמן: בהוראה יש כל מיני דברים.

יואב להמן: דה פקטו, כן.

יואב להמן: בעניין הזה – אם בנק רוצה לתת הלוואה, הוא נותן.

יואב להמן: כל תשובה שלילית שמישהו מקבל מבנק על צרכי אשראי נוספים שהבנק לא רוצה לתת לו, מהבחינה הזו – זה משום שהבנק לא רוצה לתת לו.

יואב להמן: פשוט מאוד.

יואב להמן: עוד דבר אחד אחרון.

יואב להמן: אנחנו נמצאים בתקופת מעבר מאוד בעייתית.

יואב להמן: זה די ברור, גם אם ייחלצו כל הגורמים הממלכתיים, ועדת בכר שמרכזת עכשיו את הסיוע וקובי הבר יבואו עם תוכנית… גם אצלנו בבנק ישראל רוצים להציע צעדים מהותיים לסיוע כלכלי על אובדן הכנסות לתושבי הצפון, וכל מיני דברים מסוג נזק עקיף, כזה או אחר, בצורה כזו או אחרת, זה ברור שהכסף לא יגיע מחר בבוקר.

יואב להמן: אם הבנקים יידעו, או יהיה להם יתר ודאות לגבי תקבולים עתידיים צפויים לאותם לקוחות, יש הרבה יותר סבירות שהם יסכימו לגשר על זה.

יואב להמן: צריך לזכור שההזמנות האלה, רובן לא יחזרו.

יואב להמן: חלק מזה זה אולי דחייה, אבל חלק מזה זה אבוד והעסק בעצם התכווץ, הוא הפסיד את כל הכסף הזה.

יואב מרציאנו: הוא לא אבוד, יתחתנו גם מחרתיים.

יואב מרציאנו: מה זה אבוד.

יואב להמן: השאלה אם זה אותם אנשים.

יואב מרציאנו: אז זה לא אותם אנשים, זה חדשים, נכון.

יואב מרציאנו: יש לנו חודש.

יואב להמן: להבנתי, חלק מהאובדן הזה הוא אובדן פרמננטי.

יואב להמן: יכול להיות שהוא בר גישור, יכול להיות שאפשר לפצות עליו אחר כך.

יואב להמן: לכן, אם הם (הבנקים) יידעו שיהיה ממה להחזיר, אני מניח שהם יהיו מוכנים לממן.

יואב להמן: אם הם יידעו שלא, אז הם לא יהיו מוכנים לממן.

יואב להמן: כך או כך, המפקח על הבנקים לא מוסמך לדחוף אותם, לחייב אותם להלוות.

משה כחלון: מר להמן, שתי שאלות קצרות.

משה כחלון: ההוראה שלך 325, בנוגע לחריגה ממסגרות אשראי, האם נתת הנחיה להקפיא אותה, או שמפה אתה קורא לבנקים להקפיא אותה?

משה כחלון: כי הגמשה, התאמה---

יואב להמן: לא, המינוח הוא שהיא לא תיאכף בכל הקשור למקרים שבהם הם בוחרים, הם רוצים לתת בחריגה.

יואב להמן: אני יכול להיות יותר ברור מזה?

משה כחלון: אבל למה לא הפה של השר הוא הפה שיגיד?

משה כחלון: כמו שאמרת להם 'לא', תגיד להם 'כרגע כן'.

יואב להמן: משום שהתהליך לבטל הוראה כזו, כולל התייעצות בוועדות מייעצות, כולל הבלגן שזה יעשה להם עם כל הלקוחות, הוא מורכב ואין סיבה בכלל להתייחס.

יואב להמן: בשביל מה?

יואב להמן: וזה לא יעזור.

משה כחלון: מר להמן, נשארת בשלך, הבנו.

משה כחלון: לפי החוק של צ'קים ללא כיסוי, אחרי 10 צ'קים אדם הופך למוגבל.

משה כחלון: לשר המשפטים, באישור ועדת החוקה יש סמכות להגדיל את מספר הצ'קים.

משה כחלון: האם אתה חושב להקל, ואולי בצורה הזאת, אם בן אדם היה לו פספוס, חזרו לו 10, 11, 12 צ'קים, אולי אתה רוצה, לצורך התקופה הזאת, להגדיל את זה לחמישים, לארבעים, לשלושים.

יואב להמן: אפשר לשקול את זה, אבל יש צד שני למטבע.

יואב להמן: כי אלה שקיבלו את הצ'קים, אתה מכניס אותם לצרה.

יואב להמן: אני מוכן לקבל על זה עצות, אבל הצד השני זה שהעסקים האלה לא יקבלו את זה.

אבישי ברוורמן: יש פה שתי בעיות ששתיהן קשורות אחת בשנייה.

אבישי ברוורמן: ישנה בעיה אחת: אני הסכמתי להיות, ביקש ממני היושב ראש, משה כחלון, להיות יושב ראש של תת ועדה שתמכה ביישום מגבלות האשראי ונתנה שנת חסד, של שנה אחת.

אבישי ברוורמן: זה היה רבע שעה לפני המלחמה.

אבישי ברוורמן: עכשיו במלחמה הזאת, במידה והיא מתמשכת, הולכים לידידי, שלמה בוחבוט, שהוא יושב ראש קו העימות בצפון, עסקים הולכים לקרוס, כי אם זה יימשך, בתיירות, במלונאות, בחקלאות, להם יהיה נזק עקיף.

אבישי ברוורמן: עכשיו, כשיושב בנק מולם, הוא אומר: 'מה זה שייך לאשראי?

אבישי ברוורמן: אני רואה שהחבר'ה האלה הם לא ברי פירעון, כי הם הולכים ליפול'.

אבישי ברוורמן: וכאן הבעיה.

אבישי ברוורמן: יש תפקיד למדינה ויש תפקיד לבנקים ואני רוצה לעשות סדר בעניין.

אבישי ברוורמן: לגבי המדינה – אני אומר בצורה הברורה ביותר, אמרתי את זה גם כששלמה יצא, אני פניתי לשר האוצר כבר ביום החמישי.

אבישי ברוורמן: מצד אחד, צריך להרחיב גיאוגרפית את ההגדרה ופה לקחת שלושה עורכי דין שיישבו ויפתרו את הבעיה הזאת, אם בתחיקה או לא בתחיקה, כדי שכל אותם המקומות שהם לא בקו העימות, טבריה, או עכו, כל מי שניזוק – ייכלל.

אבישי ברוורמן: הבעיה כאן היא רק בעיה תקציבית, משום שכשאני ניהלתי דברים, הייתי קורא לעורכי דין, הייתי אומר 'תמצאו לי את הפתרון'.

אבישי ברוורמן: אין בעיה חוקית.

אבישי ברוורמן: לגבי הבעיה התקציבית: מכיוון שהמדינה הזאת גמרה עם העודף התקציבי שעוד לא היה דבר כזה, ומכיוון שהתושבים בגליל ובדרום הם העורף שנותן את הגיבוי למבצע הצבאי הזה, מכיוון שהם נותנים ללוחמים ולראש הממשלה ולשר הביטחון את הגיבוי, התפקיד של מדינת ישראל, שלפני הבחירות הבטיחה שהם יהיו חוד החנית למהפך הכלכלי-חברתי, עכשיו לקחת את התקציבים האלה ולדאוג להם לשכר ולדאוג להם לעסקים וכולי.

אבישי ברוורמן: במקביל, ופה זה הפתרון לגבי יואב, ממשלת ישראל צריכה להכריז על תקנות חירום.

אבישי ברוורמן: מה המשמעות של תקנות חירום מבחינת הבנקים?

אבישי ברוורמן: ברגע שהפעילו תקנות חירום זה אומר שאת האשראי צריך להרחיב ולגלגל אותו.

אבישי ברוורמן: ואז אם מגלגלים בתקנה הזו את האשראי, הבעיה היחידה שישנה, מכיוון שהאשראי ממשיך והבנקים לא יכולים במקרה הזה לקחת את שיקול הדעת ולהגיד 'הוא לא יהיה בר פירעון', מכיוון שהמדינה תיקח בחשבון את הנזק העקיף, מכיוון שמאריכים את האשראי, השאלה היא האם הבנקים יעלו את שער הריבית, עקב הסיכון, ואז נשאלת השאלה היחידה: מי יספוג את פער שערי האשראי?

אבישי ברוורמן: אז בין המדינה והבנקים אפשר למצוא דרך לעשות את זה.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר, פה צריך לשבת עכשיו.

אבישי ברוורמן: אני לא מאמין בוועדה שתפתור את הבעיה.

אבישי ברוורמן: עם כל הכבוד שלי, ג'קי מצא עושה עבודה נפלאה עם מס רכוש ועם החשב, אבל מצד שני, אני לא מאמין שהוועדה תפתור, אלא אם כן מחר קונדוליסה רייס עוצרת את המלחמה הזאת.

אבישי ברוורמן: אני לא יודע לאיפה זה מתגלגל.

אבישי ברוורמן: לא הוועדה של בכר, ולא הוועדה של קובי הבר.

אבישי ברוורמן: כי מה שיקרה, רבע שעה אחרי המלחמה, יתרוצצו אנשים, אנשי עסקים ופרטיים, בגליל, חלק בנגב, שהלכו להם עסקים, והם יילכו לחפש את כל הפתרונות ואז הקשר הביורוקרטי-תחיקתי-פוליטי, שהורס את מדינת ישראל, יפגע באותם האנשים שמהווים את העורף לחוסן הלאומי.

אבישי ברוורמן: העורף זה החוסן הלאומי העתידי.

אבישי ברוורמן: ולכן אני אומר, זאת מדינת ישראל, ואני ממליץ: אל"ף, תקנה לשעת חירום.

אבישי ברוורמן: בי"ת, תחיקה שתגדיר את האזור.

אבישי ברוורמן: לכל האזורים.

אבישי ברוורמן: ועם תקנת חירום ליואב אין בעיה.

אבישי ברוורמן: יואב ממשיך עם הדבר שלו ובתקנה לשעת חירום, הבנקים מקבלים הוראה להאריך את האשראי.

יואב מרציאנו: הבנקים לא מנסים לגבות בכוח היום אשראי.

יואב מרציאנו: הבעיה של בעלי עסקים היא שהם צריכים עוד אשראי, ואת זה הם לא מוכנים לתת.

יואב מרציאנו: התקנה לשעת חירום לא מחייבת אותם.

אבישי ברוורמן: שוחחתי עם שני בעלי בנקים ואני מבין אותם, הם אומרים שהערבות של המדינה היא 'כאלאם פאדי', אנחנו בנקים.

אבישי ברוורמן: ברגע שהמדינה נותנת ומכריזה שהיא נותנת פיצויים עקיפים לכל החבר'ה שמתמוטטים, זאת אומרת שיש להם כסף ואז ברגע שיש להם כסף, הבנקים יאריכו להם את האשראי.

אבישי ברוורמן: אם הבנקים ייקחו מהם אשראי קצת יותר גבוה, אז אני אטען שגם הבנקים יכולים לספוג את זה וגם המדינה.

אבישי ברוורמן: זה הפתרון.

אבישי ברוורמן: כי אם נלך רק על פתרון חלקי, לא פתרנו שום דבר.

משה כחלון: אדוני המפקח, מה שאני מבקש ממך, לפחות לתקופה הזאת ואני לא יודע אם זה בסמכות שלך, להורות לבנקים, שלאנשים שדרושה להם הלוואה בתקופה הזאת - להוריד את הריביות.

משה כחלון: לפחות לתקופה הזאת לאנשים שגרים באזורי הפיתוח ובאזורי הלחימה, שיורידו את הריביות לאנשים שצריכים את ההלוואה בתקופה הזאת.

יואב להמן: אין לי סמכות לעשות את זה, אבל באותו מכתב לבנקים, שבו הרשיתי להם לעשות חריגות, ביקשתי שהחריגות האלה לא יהיו בריבית עוד יותר גבוהה.

יואב להמן: עכשיו, הבנקים מציעים לאותם תושבים, פרטיים ועסקים קטנים, גם הלוואות גישור עד 50,000 שקלים בריבית יחסית נמוכה.

יואב להמן: הבעיה היא, שוב, שזה לא עוזר לבעיות גדולות.

יואב להמן: זה יכול לעזור בשוליים, ככל שאי הוודאות סביב העניין הזה של כן יהיה פיצוי או לא יהיה פיצוי, ככל שאי הוודאות הזו תוסר, יהיה יותר קל גם לבנקים לגשר במחירים בלי תוספת פרמיה.

משה כחלון: דבר שני ואחרון שאני מבקש ממך לבדוק פעם נוספת, את העניין הזה של החוק של הצ'קים החוזרים.

משה כחלון: כי אנשים נתנו צ'קים מעותדים, ופתאום חזרו להם 15 צ'קים והם מוצאים את עצמם מוגבלים, וללא שום כוונת זדון.

משה כחלון: הם לא הזמינו את המלחמה, הם לא חלק בהחלטה לצאת למלחמה, המלחמה נכפתה עליהם והייתי מבקש שתבדוק גם את זה.

משה כחלון: תודה רבה.

ישראלה מני: אני סגנית מנהלת כללית באיגוד לשכות המסחר, אנחנו ארגון עסקים.

ישראלה מני: הפעלנו חדר מצב לפני יומיים ואני רוצה להגיד לכם שאנחנו מוצפים באלפי, לדעתי אפילו עשרות אלפי, שיחות טלפון.

ישראלה מני: אני חייבת להגיד לכם---

משה כחלון: מר ברוורמן אולי פעם כדאי שתשמע גם אתה, אתה כל הזמן הולך.

אבישי ברוורמן: תקשיב, מר משה כחלון.

אבישי ברוורמן: אני הייתי בכל המקומות בצפון עכשיו, גם ישבתי שם.

אבישי ברוורמן: עם האנשים האלה ישבתי, ישבתי בוועדת הכספים, שמעתי את---

משה כחלון: אז למה באת?

אבישי ברוורמן: באתי כדי לתת לך את התמיכה לגבי הפתרון שהעלו בוועדת הכספים.

משה כחלון: איזה תמיכה?

משה כחלון: תאמין לי, אם היית עוזר לי, לא היינו מגיעים למצב הזה עם הבנקים.

אבישי ברוורמן: אם לא הייתי מגיע, לא היית פותר כלום.

אבישי ברוורמן: מה היית פותר?

משה כחלון: איזה שאלה.

ישראלה מני: יש אלפי פניות.

ישראלה מני: אני חייבת להגיד שרוב העסקים שפונים הם עסקים קטנים ובינוניים והשאלות חוזרות על עצמן.

ישראלה מני: אל"ף, כמובן אם הוא צריך לשלם לעובד, לא צריך לשלם לעובד.

ישראלה מני: ובי"ת, השאלות הנוספות שחוזרות על עצמן הן בעניין הפיצויים.

ישראלה מני: עכשיו, זה נכון שיש בעיה עם הבנקים, אבל צריך להבין שהבנקים הם רק חלק מהבעיה.

ישראלה מני: זה לא הבנקים הם הבעיה.

ישראלה מני: יש פה גם עסקים שגם היו באזור שהיתה שם גם בעיה אמיתית כלכלית ואותם עסקים, שלהם היתה בעיה כלכלית אמיתית, עכשיו הם בבעיה אמיתית כלכלית עם עשרה סימני קריאה ליד.

ישראלה מני: אוקיי, אז נלך ונציע להם קרן בערבות המדינה ונציע להם פה ונציע שם.

ישראלה מני: כל הפתרונות האלה הם קצרי טווח מאוד.

לאה הרן: גברת מני, מה עושה איגוד לשכות המסחר בנושא הזה?

ישראלה מני: אנחנו כמובן בכל הוועדות.

ישראלה מני: היום היתה אצלנו הוועדה של המנהלים הכלליים וכולי.

ישראלה מני: אבל קודם כל צריך להבין שהבעיה היא בזה שאין אמירה מכוונת.

ישראלה מני: זאת אומרת, אין חדר מצב מרכזי אצל ראש הממשלה, או משהו מרכזי, שאנשים יוכלו לפנות לשם ולקבל תשובה אמיתית.

ישראלה מני: זה שחור, זה לבן.

ישראלה מני: אפילו תשובה של 'לא יודע' זו תשובה.

ישראלה מני: אצלנו פונים אנשים ואני אומרת לך, הפכנו להיות פסיכולוגים, כל אחד מאיתנו, כי אין יד מכוונת.

ישראלה מני: ולכן אחת הדרישות המהותיות שלנו היתה לבוא לדרוש שיהיה חדר מצב מרכז, שירכז את כל המשרדים.

ישראלה מני: אני יכולה להעביר לכם את נייר העמדה שלנו בנושא הזה.

ישראלה מני: כל המשרדים המרכזיים, כולל הבנקים, כולל בנק ישראל, והוא ייתן מענה אמיתי.

ישראלה מני: גם מענה של 'לא יודע', או 'אנחנו לא יודעים מה קורה עכשיו' זה מענה.

ישראלה מני: דבר שני: אין ספק, ובזה פרופ' ברוורמן צדק במאה אחוזים, שצריך להינתן פה פתרון מקרו כלכלי.

ישראלה מני: אין שאלה.

ישראלה מני: צריך להינתן פתרון בשאלה האם נותנים פיצויים או לא נותנים פיצויים.

ישראלה מני: אני אתן לכם דוגמה.

ישראלה מני: אתמול בערב, בשש בערב מתקשר אליי בחור, צעיר, הוא אומר לי, 'תשמעי, אני לא רוצה להתארח אצל אף משפחה, לא נעים לי.

ישראלה מני: אני מעביר את עצמי עכשיו לגור במלון דניאל, שבוע אני גר שם.

ישראלה מני: בא אליי מנהל המלון, המלון התנהג אלינו נפלא, נפלא'.

ישראלה מני: מנהל המלון אכלס את כל האנשים מהצפון אצלו.

ישראלה מני: אז הוא אמר להם שבאיזה שהוא שלב יצטרך לבקש מהם גם כסף בעבור האירוח הזה, והבחור אמר לי 'הוא מאה אחוז צודק'.

ישראלה מני: אמרתי לו 'למה סגרת את העסק שלך?

ישראלה מני: מה העסק שלך?

ישראלה מני: ' הוא אומר 'זה עסק שנותן שירותי תקשורת לכל אזור הצפון' הוא אומר לי 'אבל אין לי למי לתת.

ישראלה מני: אני נמצא צפונית לקרית שמונה, אני על הגדר, אני רואה את הגדר מהבית שלי'.

ישראלה מני: הוא אומר 'אני מדבר אתך מהישוב, באתי עכשיו ליישוב לראות מה קורה, כי אין אף אחד ביישוב.

ישראלה מני: לראות שלא גנבו לי שום דבר'.

ישראלה מני: הוא אומר 'אין נפש חיה.

ישראלה מני: ' אמרתי לו 'ואם מישהו בתל אביב יציע לך משרד עכשיו, שתעביר את כל מה שיש לך בתוך החדר שלך לפה לתל אביב, להתחיל לעבוד מתל אביב, אתה יכול?' אז הוא אמר 'בטח, אין שאלה, אני בטח יכול'.

ישראלה מני: אז לא חשוב, אנחנו עכשיו פועלים למצוא לו משרד, אבל צריך להבין שהפתרונות שצריך הם פתרונות אמיתיים.

ישראלה מני: אבל אם, במקרה אחר, יש מסעדה, ויש שם מישהי עם מסעדה שהתחילה לבכות לנו בטלפון, אם חד הורית.

ישראלה מני: אם יש לה מסעדה וכל הכסף שלה מגיע מעונת התיירות של הקיץ, אובייקטיבית, מה אפשר לעשות?

ישראלה מני: אין עכשיו תיירות שם.

ישראלה מני: וגם אם נעביר את המסעדה הזאת לפה, לתל אביב, זה לא יפתור לה את הבעיה.

ישראלה מני: לכן, כמו שפרופ' ברוורמן אמר, וכמו שמר קליין אמר, הפתרון חייב לבוא מלמעלה, מקבלת החלטות מרכזית שבאה ואומרת איך ניתן השיפוי, למי ניתן השיפוי.

ישראלה מני: אבל אני חושבת שמה שיכול לצאת מפה זה הקמת מרכז אחד לתת מענה אמיתי, גם אם המענה הזה הוא בשבילנו, שאנחנו ניתן שירות הלאה, זה גם פתרון.

2186: אני חוזר אחורה ונזכר ב-91' במלחמת המפרץ.

2186: אותן ישיבות, אותם דיונים, אותו עניין וכולם הלכו אחר כך או להחליף עסק, או לפשיטת רגל, או לכונס נכסים, או לחזור לעצמו איכשהו עם ריביות לבנקים.

2186: אני זוכר את הישיבות וחבל שאנחנו נכנסים לעוד ישיבות כאלה.

2186: אנחנו צריכים להיות יותר פרקטיים, מעשיים.

2186: יושב ראש הוועדה, כחלון, אני אומר עוד הפעם.

2186: המצב, לפי כל התיאורים של האנשים המכובדים, התיאורים הם לא בכי, כפי שציינו פה, אלה הם תיאורים שמישהו צריך להקים, כפי שהגברת אמרה, איזה שהיא תוכנית.

2186: לא שעורכי הדין ישתכרו וייהנו והוועדה תקבל משכורת.

2186: צריך להוציא תקציב מהאוצר, תקציב שיגדיר באמת את הבעיה האמיתית, איך ומה, ואז התשובות תבואנה לאנשים.

2186: במלחמת המפרץ בעלי אולמות וגנים שילמו לעורכי דין, ובסוף - שום דבר, וגם עוד תשלום הלך לעורכי דין.

טובה פינטו: כתבנו לוועדה מכתב, אני חושבת שיושבי הראש בצפון הארץ כתבו מכתב והמכתב מבטא מצוקה אמיתית.

טובה פינטו: אנחנו מדברים כרגע על 10,000 חדרים סגורים ונעולים.

טובה פינטו: מדובר על כ-9,000 אנשים שאיבדו את הפרנסה שלהם.

טובה פינטו: המלונאים לא מקבלים הכוונות, הם עומדים באין כניסה, הם לא יודעים אם הם יכולים לשלם ומי ישפה אותם.

טובה פינטו: זאת אומרת, זרם ההכנסות פסק לחלוטין.

טובה פינטו: כמו שנאמר כאן, אנחנו מדברים על תקופה שהיא שיא העונה.

טובה פינטו: התושבים מהצפון חיים את מרבית השנה מהחודשיים האלה של יולי אוגוסט.

טובה פינטו: אנחנו מדברים על תעשייה שזה עתה נחלצה ממצוקה נוראית של שנות האינתיפאדה.

טובה פינטו: העניין הזה של ההתאוששות שלנו הוא קצת שונה מההתאוששות של ענפים אחרים.

טובה פינטו: לצערי, אותו סופרמרקט או מכולת או הפנצ'ר מכר - כשנגמר הבלגן בצפון הוא פותח את המכולת, כי צריך לאכול, ופותח את הפנצ'ריה, כי יבואו כל הנפגעים וגם יבואו אחרים, מטבע הדברים.

טובה פינטו: אצלנו ההתאוששות היא הרבה יותר ארוכה.

טובה פינטו: אנחנו לא יודעים אם זה יקרה בשנה הבאה.

טובה פינטו: אנחנו מקווים שזה יהיה כמה שיותר קצר.

טובה פינטו: אנחנו מדברים כרגע על כך שזרם ההכנסות פסק לחלוטין.

טובה פינטו: מתקשרת החשבת של המלון ואומרת 'אני צריכה לשלם 180,000 אלף שקלים משכורות עכשיו, מאיפה אני אקח את זה?'.

טובה פינטו: הצ'קים חוזרים.

טובה פינטו: ביקשו מאיתנו ואנחנו בהתנדבות למעשה אמרנו שאנחנו לא מטילים סנקציות על אף אחד שמבטל את ההזמנות שלו ליולי אוגוסט, ולמרות שבהסכמים יש את הקנסות, ביטלנו את הכול.

טובה פינטו: עכשיו הוא צריך להחזיר את הצ'קים ששלחו לו כמקדמות, ואין לנו ממה לחיות.

טובה פינטו: עכשיו החדרים סגורים.

טובה פינטו: יש רק שניים, שלושה, ארבעה חדרים שתפוסים על ידי הצלמים וכל הכתבים שנמצאים בצפון.

טובה פינטו: הפתרון הוא נורא פשוט.

טובה פינטו: לא צריך להמציא גלגל, לא צריך עורכי דין, לא צריך שום דבר.

טובה פינטו: בשנת 2000 היו תקנות מיוחדות שהתקינה בזמנו ועדת יוני קפלן, לכל תעשייה ולכל ענף ניתן מענה.

טובה פינטו: לתעשייה ולאולמות השמחה ולאטרקציות, לכל אחד ניתן מענה.

טובה פינטו: ישנה נוסחה איך משפים אנשים על הנזק העקיף.

טובה פינטו: ישב ג'קי מצא בוועדה מקבילה שישבנו שם ונאמר שכל מה שכרגע יש להם מנדט זה לדון על נושא שכר.

טובה פינטו: מבחינתנו, אובדן הכנסות השכר הוא בקושי 40 אחוזים.

טובה פינטו: מישהו צריך לתת לנו גם מענה על החשמל, ועל הארנונות ועל המסים ועל הריבית.

טובה פינטו: והוא דיבר קודם על המצוקה, המלונות קיבלו, גם תעשיית התיירות בכלל קיבלה איזה שהיא אינפוזיה בתקופת המשבר, עכשיו הם צריכים להחזיר גם את ההשקעות במלונות שהשקיעו ושיפצו, כי חיכינו לתקופה טובה.

טובה פינטו: דיברנו על כך שאנחנו מצפים עכשיו לשיא העונה שעוד לא היתה אף פעם, שנגיע לשלושה מיליון תיירים.

טובה פינטו: אנחנו כרגע מלקקים את הפצעים ומקווים שהתיירות תתאושש, אבל זה לא רק התיירות.

טובה פינטו: אם אתם תפנו כולם, כממשלה, לפתור את הסוגיה הזאת באמצעות הכרזה על קו עימות שהוא דרומה מטבריה, דרומה מחיפה, הבעיה היא של הכרזת מקום.

טובה פינטו: הנוסחאות קיימות, ברגע שאתם מכריזים.

טובה פינטו: כל מה שצריך זה רק תקציב.

אביחי זנדברג: מר כחלון, אנחנו חיים מהשוטף, כי רק עכשיו אנחנו בעיצומה של סיום יציאה ממשבר קשה מאוד שעברה טבריה וכל הצפון בגלל האינתיפאדה.

אביחי זנדברג: אין לנו איך ללכת למכולת בשבוע הבא.

אביחי זנדברג: זה עניין של האמון של הציבור, לכן למי שנתן מקדמות לאוגוסט, צריכים להחזיר את המקדמות, אבל אין לנו אפשרות להחזיר ואני לא רוצה לדבר על שכר עובדים.

אביחי זנדברג: הטלפון שלי לא מפסיק 'אבי, מה עושים?

אביחי זנדברג: מה עושים שבוע הבא?

אביחי זנדברג: מה עושים מחר?' המלונות בטבריה כולם סגורים לחלוטין.

אביחי זנדברג: רציתי רק להתייחס לסוגיה ולהבהיר למר להמן, כי אנחנו, בסיכומו של דבר, היינו תמימי דעים לפני חצי שנה, אבל הנקודה היא שעכשיו שצריך לשנות, ואני מקווה שהוא יעשה את זה.

אביחי זנדברג: הנקודה העיקרית היא שוועדת הכלכלה צריכה ללחוץ על הממשלה לאשר את כל המרחב שמחיפה, טבריה צפונה וגם בדרום כקו עימות, ואז לפחות לבעלי עסקים תהיה האפשרות לפנות למס רכוש, על פיצוי של אובדן הכנסה.

אביחי זנדברג: זה גם ישפר את מצבם בבנקים ובכל סוגיה אחרת כאשר יודעים שיהיה.

אביחי זנדברג: על אובדן הכנסות שהם כבר הפסידו ושהוא הפסיד, שום טכניקה לא תפתור אותה, שיהיה ברור לכולם, כי אלה סכומים אדירים.

אביחי זנדברג: דבר נוסף: שיקבלו החלטות קרדינאליות, אבל אנחנו יודעים שהם מפחדים מהמסה הגדולה שהדבר יגרור.

אביחי זנדברג: אז בבקשה, יש עודפים, יעלו את מס הערך המוסף ל-18 אחוזים.

אביחי זנדברג: אני לא צריך לתת להם את ההצעות, יש פה אלטרנטיבות שאפשר לבצע אותן וצריך לעשות אותן באפון מיידי, כי אחרת כדור השלג יתגלגל.

דני קליין: קודם כל, לגבי מר להמן, מבלי לפגוע בכבודו של מר להמן, הוא פשוט לא הבן האדם בהתייחס לנושא הזה.

דני קליין: הבעיה היא לא של הבנקים.

דני קליין: התפקיד שלו זה להגן על הבנקים, לשמור על הבנקים, ובסדר, זה תפקידו.

דני קליין: ולכן אנחנו צריכים להביא אדם שזה לא תפקידו לשמור על הבנקים, אלא תפקידו לתת אמצעים לבנקים, או מסגרות, אשראי, כל מה שרוצים.

דני קליין: אז אני חושב, עם כל הכבוד, זה לא הבן אדם המתאים לנושא הזה.

דני קליין: אנחנו צריכים פתרונות, ואני חוזר עוד פעם.

דני קליין: אני לא אחזור על מלים שנאמרו, אבל אני רוצה לומר ואמרתי את זה בהתחלה ואני רוצה עוד הפעם לומר.

דני קליין: הדבר היחידי שאנחנו צריכים כרגע לוודא זה קודם כל שתהיה בשורה ותהיה ברורה.

דני קליין: אני לא יודע אם לקרוא לזה חדר מצב, אני רק יודע שכל בן אדם נורמלי שמחליט לנסוע ממטולה לאילת, הוא יודע כמה קילומטר, הוא יודע כמה דלק, הוא יודע כמה זמן זה לוקח, הוא מתכנן.

דני קליין: אני כרגע לא נכנס לראש הממשלה שהכניס אותנו למלחמה.

דני קליין: הוא לא ידע שיחטפו שני חיילים ביום נתון, אבל אנחנו בצפון (חבל שמר בוחבוט איננו), כבר קרוב לששים שנה שאנחנו שם, עכשיו אנחנו שם וגם נהיה שם בעתיד ואנחנו יודעים ומכירים את כל הבעיות ואנחנו נחזור על הבעיות האלה.

דני קליין: עכשיו הוסיפו לנו גם את חיפה, אבל גם נושא הטילים הוא לא דבר חדש.

דני קליין: הדברים האלה היו ידועים והיו צפויים, אז למה לא ישבו חכמים ובחנו את הדברים מה עשוי לקרות?

דני קליין: למה לא עשו איזה שהוא משחק מלחמה פשוט וביררו מה יכול לקרות?

דני קליין: עכשיו אנחנו מדברים פה, ואמר זאת גם בעל האולם, שאנחנו גם נגרור את המרכז וכשאנחנו נתמוטט גם המרכז יתמוטט והוא כבר נמצא בתהליך.

דני קליין: לכן אנחנו לא מדברים פה על הצפון.

דני קליין: זאת אומרת, אם יצילו את שדרות, או את הדרום, או "יצילו אותנו", אנחנו מדברים על קיומה החברתי כלכלי של מדינת ישראל.

דני קליין: אני רוצה להגיד לגבי עובדי תעשייה.

דני קליין: אני חושב שאני מדבר פה גם בשמם של בעלי אולמות.

דני קליין: העובדים הם נכס שלנו, אנחנו חייבים לקיים אותם, אנחנו רוצים לקיים אותם.

דני קליין: אני שומע פה על 9,000 עובדים מובטלים, זה לא לטובתנו, כמעסיקים.

דני קליין: אנחנו גם צריכים להיות אתם בעת צרה, אנחנו צריכים להבטיח להם בית, אנחנו צריכים להבטיח להם המשך חיים, וגם היום, כמנהל, כמי שמעסיק 120 עובדים בתפן, אני צריך כל בוקר ללטף את העובדים ולהסביר להם שיבואו וכן הלאה, וברוך ה' אנחנו גם ממשיכים לעבוד, אבל קיימת המצוקה הכללית והפחד, או הפחד בעיניים.

דני קליין: ואם אני ראיתי אתמול בטלוויזיה בן אדם שכנראה עד שלשום הוא עבד, אבל לפתע פתאום הוא מסתובב עם הילדה והאישה, עם האישה, כפליטה בתל אביב, הרי הלב נקרע.

דני קליין: הרי זה דבר בלתי סביר לחלוטין.

דני קליין: אנחנו לא יכולים ככה להמשיך.

דני קליין: לכן אני אומר, אני לא יודע מה זה חוק ואני לא יודע מה זה עורכי דין, אני גם לא בדעה שכל בית מלון או כל בית מלאכה מסוגל ללכת למנהל הבנק ולהתחנן ולהסביר לו על איזה מין פרוצדורה ותוכנית עסקית, ולא כל בעל עסק, עם מסגריה עם חמישה עובדים, הוא גם כלכלן.

דני קליין: הוא חושב כמו פלאח, עובד כמו פלאח, ומשלם כמו פלאח.

דני קליין: אז אנחנו צריכים לתת לו את הכלים, הוא לא יכול לעמוד מול מנהל הבנק ולהתחנן על נפשו.

דני קליין: הוא גם לא צריך להגיע למצב הזה בכלל, ולכן אנחנו צריכים לתת פתרונות ברמת המקרו.

דני קליין: זה פשוט, זה מהר וזה אפשרי.

דני קליין: רק צריך להיות קצת יצירתי.

דני קליין: קודם אני נתתי, ואני אתן גם לך, איזה שהוא דף שעשיתי בחמש בבוקר כשהתברר שהתאחדות התעשיינים ביקשה שאני אבוא הנה.

דני קליין: אפשר לפתור את זה מהר וחלק.

דני קליין: רק מה?

דני קליין: צריך להיות יצירתי ואנחנו כבר מזמן לא יצירתיים.

יואב מרציאנו: האמת היא שאני שומע את הדברים ושמעתי את המפקח על הבנקים ושמעתי את חברי, אבישי ברוורמן, ושמעתי את הגברת מלשכת המסחר.

יואב מרציאנו: אני מודה שכחבר כנסת אני מבולבל, אז מה יגידו האזרחים?

יואב מרציאנו: זאת אומרת, הצליחו לבלבל את כולנו.

יואב מרציאנו: בשבוע שעבר עשיתי ביקור ביישובי הצפון, ואתה יודע, כשמגיעים חברי הכנסת אז התושבים במקלטים ובעלי העסקים הקטנים והגדולים, רואים חברי כנסת, אז הם באים ומקווים שהוא מביא אתו איזה שהיא בשורה.

יואב מרציאנו: חוץ מאשר, כמו שאמר שלמה, בסוף מביאים את הבורקסים ומלטפים, ובאים להזדהות, לנו אין תשובות.

יואב מרציאנו: ואני אומר לכם שכשאני לא מצויד בתשובות, אז מה אני מצפה מאנשים שנמצאים ברמת השטח?

יואב מרציאנו: וכשאני מתקשר לשר האוצר, לוקח יומיים שלושה עד ששר האוצר מגיע אליי בחזרה עם טלפון, ובסוף שולחים אותי לאיזה פקיד שלוקח עוד יומיים עד שהוא חוזר אליי ואתם יודעים, בכלל אין סיכוי להציל את מי שנמצא במצב של גסיסה.

יואב מרציאנו: ואני אומר לך, אדוני היושב ראש, אני באמת מעריך אותך באופן אישי, חברי, ואני מקווה שהישיבה הזאת, שעכשיו קיימנו אותה, לא תהיה עוד ישיבה בלה-בלה ובלבול והכול דיבורים.

יואב מרציאנו: אני רציתי לקבל תשובות ואני רוצה לקבל תשובות ואנשים שנמצאים פה רוצים לקבל תשובות.

יואב מרציאנו: ואני מציע לך, אדוני היושב ראש, בדברי הסיכום שלך, שהישיבה הזאת תתכנס כבר מחר שוב פעם ומחר תביא לפה את נציגי הבנקים, ואם צריך, להביא לפה את נציג האוצר וצריך להביא לפה את נציג המסחר והתעשייה, כדי שפה תקום איזה שהיא ועדה, במסגרת ועדת הכלכלה, שהנושא שהיא צריכה לטפל בו, בסופו של דבר, זה להגן על הצרכן ועל האיש בבית.

יואב מרציאנו: כי אם לא, אז עוד ישיבה, ואנחנו ניפגש בעוד שבועיים בישיבה אחרת.

יואב מרציאנו: ואני מעריך את היכולת שלך, אדוני היושב ראש, כמי שראה את הנולד, בעניין של מסגרות האשראי, בעצם הצעת החוק שלך, ואני אומר, אולי זאת שעתה היפה של ועדת הכלכלה כדי להגן על האזרחים במדינת ישראל.

יואב מרציאנו: אני מצפה שאנחנו נשב פה יום ולילה ונביא לפה את כל האנשים שנוגעים בדבר, כדי שלא כל אחד יגיד, 'זה ההוא' וההוא יגיד לי 'זה ההוא', ואין לנו בסוף פתרון.

יואב מרציאנו: בוא נביא את כולם, כדי למצוא פה פתרון פעם אחת ולתמיד.

יואב מרציאנו: תודה.

משה כחלון: שמענו פה את המפקח.

משה כחלון: למעשה, הדיון במקור היה אמור להיות על מסגרות האשראי.

משה כחלון: אני מצטער שהמפקח לא יכול היה להישאר עד הסוף, אבל מר לנקרי פה.

משה כחלון: אז אנחנו ריכזנו את כל הנושא של המפקח על הבנקים לתחילת הדיון.

משה כחלון: אני לא הצלחתי להשתכנע, לפחות מהחלק של הפיקוח על הבנקים.

משה כחלון: תיכף ניגע, מר קליין, בפתרונות שנתת, שהם טובים.

משה כחלון: אנחנו צירפנו, בעקבות מה שקרה בחיפה, נושא נוסף, אבל הנושא המרכזי שלשמו זומן הדיון הזה היה על הנושא של מסגרות האשראי.

משה כחלון: אני ממש מצטער.

משה כחלון: יש איזה שהיא אווירה בציבור שיש לי משהו אישי נגד המפקח.

משה כחלון: אני מצהיר פה, אין לי שום דבר נגדו, אני חושב שהוא איש מוכשר, רק יש פה איזה יוקרה כנראה או משהו אישי - משום שעכשיו אין דבר יותר פשוט מלהקפיא את ההוראה.

משה כחלון: אין דבר יותר פשוט מלבוא ולומר, טעינו או לא טעינו, נוצר מצב מיוחד ואנחנו צריכים להתגמש.

משה כחלון: אבל לא להשאיר את שיקול הדעת בידי הבנקים, כי שוב, ממה נפשך?

משה כחלון: אתה רוצה לתת לו להחליט, אז למה אתה נותן לו הוראות?

משה כחלון: כל הנושא הזה של הגמשה, זה טוב לסיסמאות, זה טוב ברמת ההצהרות.

משה כחלון: ואני מצטער על כך שלא קיבלנו ממנו את העזרה, את הסעד שמתבקש כרגע לאנשים שיושבים במקלטים.

משה כחלון: יכול להיות שקשה למי שמסתובב בירושלים או במקומות אחרים, להבין בעל עסק שנמצא כרגע במקלט או בחדר מוגן והעסק שלו סגור, וההוצאות שלו מתקיימות כאילו שהכול בסדר.

משה כחלון: זה החלק של המפקח על הבנקים.

משה כחלון: אני, בשם ועדת הכלכלה, דורש מהממשלה להקים את הצוות הזה שדובר עליו פה.

משה כחלון: אני חושב שזה הדבר הנכון, שתהיה כתובת אחת ושאליה יפנו וכמו שיש בנושא פיצויי נזקים של רכוש את מס רכוש, צריך פה לעמוד צוות ובראשו אדם, משהו מאוד מוגדר, מאוד ברור, שלאותו אדם יפנו, הוועדה שלו – יפנו אליה, ושהיא תיתן פתרונות.

משה כחלון: וכמו שאמר מר קליין, לא כל בית מלון ולא כל קיוסק פלאפל יעמיד עורך דין מול המוסדות.

משה כחלון: אני חושב שהאוצר יכול היום להקצות מהרזרבות שלו באופן מיידי לטובת בעלי העסקים שנפגעו, לטובת הציבור שנפגע.

משה כחלון: שוב, אני מדבר על אזור שנפגע מהקטיושות או מהטילים, שזה חיפה, וצפונה.

משה כחלון: וכמובן באזור הדרום, שדרות שזמן רב כבר סופגת, מספר שנים, נתיבות וכל יישובי עוטף עזה.

משה כחלון: אני חושב שגם הבנקים צריכים לתת את החלק במאמץ המלחמתי הזה.

משה כחלון: זה שיש לנו שלטים יפים 'עם חזק', 'עם מנצח', זה באמת עושה תחושה מצוינת, אבל אני חושב שהמאמץ המלחמתי שלהם יהיה באמת בסיוע לאנשים שנקלעו בתקופה המיוחדת הזאת לקשיים.

משה כחלון: אני חושב שהם צריכים לקחת חלק על ידי כך שהם יפחיתו את הריביות, שהם יאפשרו ריביות נמוכות יותר, לא יקרה שום דבר, ואני חושב שזה טוב גם לבנקים.

משה כחלון: אם הבנקים לוקחים חלק ומראים ומושיטים יד, אני חושב שגם עבורם זה טוב.

משה כחלון: הבנקים זה המוסד הפיננסי הגדולה, הראשי, המרכזי שיש, ולכן אנחנו פונים אליו.

משה כחלון: אנחנו לא נפנה למוסדות אחרים.

משה כחלון: לגבי הפתרונות.

משה כחלון: אני שותף לדעתך, מר קליין, ולדעתו של חבר נוסף שפה צריכה להיות מעורבות מדינה באופן ישיר, עם צינור של עשרה צול, לא במשורה.

משה כחלון: להזרים כסף כדי לייצב את המשק, כדי לייצב את הכלכלה.

משה כחלון: אובדן הכנסות , אובדן הרווחים זה משהו שצריך להשלים אותו.

משה כחלון: נוצר פער גדול במזומנים והמדינה יודעת לעשות את זה, אם היא רוצה.

רפאל לנקרי: אני אחראי על הכתיבה של ההוראות של המפקח על הבנקים, גם ההוראה הזו שאתם לא אוהבים, וגם הוראות אחרות שקודם לא אהבו כמו 'לווה בודד', שהיום כולם אוהבים וגם על הנושא של שעת חירום בבנקים, ואני רוצה להגיד פה, בצורה חד משמעית, עם כל הכבוד למה ששמעתי מהצד הזה של החדר, יש שני חלקים בנושא של שעת חירום.

רפאל לנקרי: אחד, הוא התפעולי, והשני הוא העסקי.

רפאל לנקרי: בצד התפעולי, הבנקים עובדים וצריך לשבח אותם על מה שהם עושים.

רפאל לנקרי: אני עובד אתם מהבוקר עד הלילה כל יום.

רפאל לנקרי: כל בעיה שיש ברשות, ראשי ערים, נציגים של עיריות מתקשרים אליי, פותרים בעיות.

רפאל לנקרי: בסביבות חמישים אחוזים מהסניפים פתוחים וזה מספק את הצרכים וביישובי העימות בסביבות שליש מהסניפים פתוחים וזה מספק את הצרכים ואני בקשר מתמיד עם פיקוד העורף והבעיה שלי זה פשוט השאלה אם אנחנו לא פתחנו שם יותר מדי, ולא להיפך.

רפאל לנקרי: עם כל זה שתוקפים את הבנקים, בואו נכבד את הבנקים על זה שהם עשו הסדרים ששום גוף אחר לא עשה.

רפאל לנקרי: זה שהבנקים ארגנו לכל אזרח את ה-600 שקלים, אפשר לחייך, אבל זה הרבה כסף להרבה אנשים, בלי שום בדיקה.

רפאל לנקרי: זה כמו צ'ק בנקאי.

רפאל לנקרי: כל אזרח יכול כל יום למשוך 600 שקלים, אם הוא תושב הצפון, ולא חשוב איפה הוא גר, ויהיו פה נזקים לבנקים.

רפאל לנקרי: הבנקים יודעים את זה, ואני יודע את זה וכולנו מוטרדים מזה, וממשיכים, כי עוד אין לנו פתרון יותר טוב.

רפאל לנקרי: וזו היתה תוכנית מגרה שהם חתמו עליה.

רפאל לנקרי: בצד העסקי: אני השתתפתי גם בדיונים במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ואני אומר לכם, עם כל הכבוד למה ששמעתי שם ומה שאני שומע פה, הבנקים זה לא משרד האוצר.

רפאל לנקרי: הבנקים לא מספקים תקציבים.

רפאל לנקרי: הבנקים זה גופים עסקיים שכמו שאמר חבר הכנסת כחלון, ואני מכבד את זה, הם צריכים בתקופה כזו לגלות גדלות רוח ולהתחשב בלקוחות יותר מאשר כרגיל, אבל הבנקים הם לא משרד האוצר ב'.

רפאל לנקרי: ואוי ואבוי אם זה יהיה כך.

רפאל לנקרי: והתפקיד שלנו זה גם להגן על היציבות של הבנקים ויש דברים שאנחנו מטפלים, גם בחלק היציבותי של הבנקים, שלא מעלים לדיונים פה.

יואב מרציאנו: באמת רחמנות עליכם, רק תספר לי, במסגרת התקנה החדשה של אישור מסגרות האשראי, כמה כסף הבנקים הרוויחו מזה מהלקוחות המסכנים?

יואב מרציאנו: תספר לנו כמה כסף נכנס לחשבון הבנקים.

רפאל לנקרי: מבחינת הצפון, כרגע המפקח כתב לבנקים שהוא נותן להם שיקול דעת מוחלט, גם אם אין תקנה, עדיין זה שיקול דעת של הבנקים, עם כל הכבוד.

לאה ורון: הוועדה תעריך מאוד אם המפקח יעביר לה את העותקים של המכתבים.

משה כחלון: וגם את הנתונים של כמה צ'קים חזרו וכמה לקוחות הוגבלו מיום שנכנסה התקנה המפורסמת.

רפאל לנקרי: אני רוצה לספר לך בנקודה הזו שאנחנו עשינו דבר (שאולי אנשי עסקים יודעים) - הארכנו את התקופה שאפשר להחזיר צ'קים בצורה שהיום אנחנו כבר חוששים שאולי הגזמנו.

רפאל לנקרי: כדי להקל עליהם.

רפאל לנקרי: היום אנחנו מנסים קצת לקצר את זה.

דני קליין: אני רוצה להגיד למר לנקרי, כתעשיין וגם כאזרח, שאתה צודק במאה אחוזים.

דני קליין: יש בנקים ולהם יש תפקיד.

דני קליין: יש תעשיינים ולהם יש תפקיד, יש בעלי בתי מלון ולכל אחד יש תפקיד, ואם כל אחד ידאג לטפל ביציבות של העסק שלו, הכול יהיה בסדר.

דני קליין: לכל אחד יש תפקיד, רק מה?

דני קליין: כשאני מתחיל להיות בנקאי ואתה נהיה תעשיין, לא ייצא כלום מהעניין הזה.

דני קליין: לכן אני מציע שאתם תדאגו ליציבות הבנקים, אבל יציבות הבנקים תהיה, בסופו של דבר, רק אם אנחנו נהיה יציבים.

דני קליין: ופה צריך להפעיל שיקול דעת, אבל לא תחנונים.

דני קליין: לא מקובל עליי - אנחנו לא צריכים להתחנן בפני הבנקים.

דני קליין: ופה אני אומר לך כמפקח על הבנקים, במסגרת שלך, רוב הבנקים לא יודעים להתייחס לתוכנית עסקית בצורה מסודרת, לא מסוגלים לקרוא תוכנית עסקית, הכול זה איזה מן ערבוב של מערכות חשיבה: אם יש לי בניין, או אין לי בניין, הם לא מכירים את העסקים.

דני קליין: בעניין הזה הייתי ממליץ לכם לעשות רוויזיה טוטאלית, בעיקר לעסקים, אחרי תקופה מסוימת, בגרות מסוימת, שיגיעו להבנה של איך מנהלים עסקים ואיך נותנים אשראי לעסקים שמוכיחים שנות עבודה, יציבות ויכולת.

דני קליין: ושלא יקרה שבגלל שאיזה מנהל בנק מתחלף, אז שוב פעם מתחיל כל הוויה דולורוזה של כרטיסי ביקור – החלפת כרטיסי ביקור בין מנהלי הבנקים ועסקים, וכל פעם אני צריך להגיד מחדש בן כמה אני, מתי נולדתי ואיך נולדתי.

דני קליין: אני מקווה שיש כבר תיק בבנק שיקראו את תולדות החיים שלי.

יורם יפרח: אני אומר שיכלו לשבת פה בנק הפועלים, דיסקונט ומזרחי והיו מעלים את אותה הבעיה.

יורם יפרח: גם הם נפגעו וכל אחד יכול להיפגע באותה סיטואציה ואני חושב שמר קליין הבהיר את זה וגם מר לנקרי הבהיר את זה, והם עסקיים לחלוטין.

יורם יפרח: אמר יורם מרציאנו משהו חכם, שאפשר לנצל את המעמד הזה ולהגיד איך עושים את זה בצורה אינטנסיבית ומהירה, כי באמת, יושב ראש הוועדה, מוטלת עליך אחריות כבדה.

יורם יפרח: אני מדבר אתך על כל הארץ, אני לא מדבר רק על צפון ודרום.

יורם יפרח: כל הארץ היום שלחו את החיילים.

יורם יפרח: מהמרכז שולחים את החיילים, חייל צריך להתחתן במרכז הארץ, האורחים שלו לא מגיעים כי הם בצפון ובדרום.

יורם יפרח: הבעיה היא כלל ארצית.

יורם יפרח: אנחנו צריכים ממש ליישם את זה הכי מהר, לנסות לקבל החלטות, כי אין תשובות היום לבעלי עסקים כמו בעל האולם הזה.

יורם יפרח: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

משה כחלון: הישיבה נעולה.