ועדת המשנה לנושא דו"ח מבקר המדינה על ההתנתקות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 5, 2006-07-18 12:00

עמירה דותן: שלום לכולם, אנחנו בוועדת המשנה מקיימים כמעט פעם בשבוע פגישה, כשכל פעם אנחנו מייחדים את הפגישה לנושא מסוים כדי שהאנשים יהיה להם מכנה משותף לדון באותו נושא ולא לקפוץ ממקום למקום ומנושא לנושא.

עמירה דותן: באחת הפגישה הייתה יוליה סגל, והייתה עוד מישהי אם אני לא טועה מיד בנימין, ואתם העליתם את הנושא של האומנים והחלטנו לייחד פגישה מיוחדת לתחום הזה של אומנות.

עמירה דותן: אמרה לי חנה פריידין מנהלת הוועדה בכניסתי לחדר, שלארח אתכם בחדר הזה שהוא כל כך דל באומנות זה קצת עירוב של קודש בחול, ואני חושבת שאחד הרעיונות המאוד יפים יהיה שאנחנו נציע ליושבת ראש הכנסת, וזה באמת מה שחנה הציע לפני שאפילו נכנסתי, אם אתם תסכימו כמובן, להציג תערוכה שלכם בכנסת.

עמירה דותן: על כך נצטרך לדבר עם יושבת הראש.

עמירה דותן: הכנסת יוצאת למין פגרה שרק הוועדות ימשיכו לעבוד וחוזרת בחזרה לעבודה באוקטובר, אז עד אז יהיה מספיק זמן לגלגל את הרעיון הזה אתכם ואיתה כדי לראות איך עושים את זה שיהיה לכם מקום מכובד.

עמירה דותן: וכעת בואו נתחיל לדבר על הנושא לשמו התכנסנו, אז בבקשה, ברוך, במכתב שהגשת לי כאן מדובר על כפר האומנים שהיה לכם בשא-נור.

ברוך סקציאר: אחרי שא-נור.

עמירה דותן: בעצם מה שכתוב כאן זה היכולת שלכם להמשיך לתפקד כאומנים, נכון?

ברוך סקציאר: נכון.

עמירה דותן: זה אומר בין היתר איך קראת לזה, סטודיו בשביל לעבוד ואני מניחה שיש עוד דברים כי לפחות כשיוליה הייתה כאן נשמעו דברים נוספים.

ברוך סקציאר: נכון.

ברוך סקציאר: הכל התחיל לפני 18 שנה כשמישהו הגה רעיון נהדר להקמת יישוב אומנים בשומרון.

ברוך סקציאר: כמו היום אני זוכר את הרגע שהתקבצנו שם, אולי 200 אומנים בדשא שם תחת העצים היפים, הסביבה הנהדרת של מולדתנו.

ברוך סקציאר: כל אותם אומנים שאתם רואים כאן התאהבו ממבט ראשון במקום הזה.

ברוך סקציאר: מה שטוב שם היה שכל אחד מאיתנו קיבל מקום, סטודיו ליצירה, וכמו כן גם גלריה ענקית משותפת לכולנו שלא הייתה לה שנייה בארץ עד היום.

ברוך סקציאר: ביקרו בה המון אנשים מהסביבה, גם תיירים היו באים, עד האינתיפדה הראשונה.

ברוך סקציאר: מה שהיה טוב שם היה האפשרות ליצור בשלווה, הרי נשמתו של האומן היא המקום שבו הוא יכול להתבודד וליצור.

ברוך סקציאר: היינו חבורה מאושרת שם כל השנים האלה עד שהגיע הרגע העצוב וגורשנו משם.

ברוך סקציאר: נשארנו בלי מקום שאנחנו יכולים ליצור בו.

ברוך סקציאר: לאחדים מאיתנו חוץ ממקום יצירה היו גם בתי עסק שם יצרו שם מוצרים.

ברוך סקציאר: למשל, לי היה שם בית יציקה לפסלים שהתפרנסתי ממנו, חוץ מזה שכל אחד מאיתנו גם התפרנס מהסטודיו שלו.

ברוך סקציאר: סטודיו של האומן זה בית המלאכה שלו, איפה שהוא מוציא את לחמו.

ברוך סקציאר: את מבינה?

ברוך סקציאר: עכשיו נשארתי בלי כלום, זו הבעיה שלנו.

עמירה דותן: כל אחד נמצא היום במקום אחר?

ברוך סקציאר: כן.

ברוך סקציאר: כל אחד מצא פינה כלשהי שאי אפשר להשוות אותה עם מה שהיה לנו שם.

עמירה דותן: כלומר כל אחד מכם בעצם גר במקום שהוא בחר או שהוא החליט עליו והבעיה של האומנות היא שאין לה מענה, אין איפה ליצור.

עמירה דותן: האומנות שהייתה שם, למשל מה שהראיתם לי עכשיו בתמונה, זה נשאר שם?

ברוך סקציאר: הכל שם נהרס, כשהיה פינוי הכל נהרס.

עמירה דותן: כלומר כל היצירה נהרסה.

ברוך סקציאר: אני אמרתי להשאיר להם הכל שגם הם ייהנו מזה אבל מישהו החליט אחרת.

עמירה דותן: אולי במקום שהם יהרסו אנחנו הרסנו.

עמירה דותן: פה, במקרה שלכם, בשונה ממקומות אחרים, כל מקרה לגופו.

עמירה דותן: החוט המקשר הוא העובדה שאין כרגע מקום ליצור, אם אני מבינה נכון, לא סטודיו ולא גלריה.

עדיאל שומרון: מה שהייתי מציע שכרמית שמכירה פה את מרבית האנשים באופן אישי וביקרה אצלם בבתים, תתאר את התמונה לגבי המצב של האומנים ואני אחר כך אוסיף כמה מילים לגבי המצב המשפטי כי רוב רובן של הבעיות שעולות כאן שאנחנו מודעים להן הן בעיות שנובעות או מהוראות החוק או מהחלטות כאלה ואחרות של ועדות.

כרמית אוחיון: הייתה לי הזכות לפגוש חלק מהקבוצה הזאת.

כרמית אוחיון: מדובר על אומנים מהשורה הראשונה והמצוקה שלהם שהם לא יכולים ליצור היום ואין להם את התנאים היא מצוקה אמיתית וקשה ביותר.

כרמית אוחיון: לצערנו השאלה המשפטית היא סבוכה וניסיתי לסייע להם לפתור את הבעיה דרך הרשויות המקומיות שבהם הם מתגוררים כיום.

כרמית אוחיון: זאת אומרת, אם עיריית ירושלים למשל זכתה שהגיעו 5 מהאומנים האלה לגור ברשות, פניתי לרשות הקליטה בעיריית ירושלים וניסיתי לבקש מהם למצוא פיתרון ולתת מקום שיהיה סטודיו לאומנים.

כרמית אוחיון: הצענו במשותף כל מיני רעיונות של מקומות.

כרמית אוחיון: גלריה זו בעיה פחות קשה, סטודיו זו בעיה מאוד גדולה.

כרמית אוחיון: גם בעיריית ירושלים מכירים ומוקירים את השמות של האנשים האלה כי באמת מדובר על אנשים מאוד מפורסמים אבל גם בירושלים יש הרבה מאוד אומנים ומצוקת מקומות מאוד גדולה ולא יכולנו למצוא מענה.

כרמית אוחיון: בנתניה יש איזשהו מענה כללי לאומנים בכלל שחלק מהאנשים כנראה יקבלו מענה חלקי בנתניה.

כרמית אוחיון: יש משפחות של האומנים באשקלון שעוד לא נמצא להם מענה.

עמירה דותן: על כמה אומנים מדובר בנתניה?

טטיאנה קפליאן: 8 אומנים.

עמירה דותן: אז בנתניה יש פיתרון?

טטיאנה קפליאן: זה לא בדיוק פיתרון, זה פיתרון חלקי.

טטיאנה קפליאן: פשוט נתניה נתנה מקום הרוס שצעירים על חשבונם שיפצו את המקום הזה, יש שם 8 סטודיו.

טטיאנה קפליאן: המקום מאוד מכוער, בפנים עשו פחות או יותר סביר אבל הכל על חשבונם.

עמירה דותן: למה זה זמני?

טטיאנה קפליאן: כי זה פרויקט ל-4 שנים.

טטיאנה קפליאן: שנה אחת הלכה לשיפוצים ונשארו עוד 3 שנים.

טטיאנה קפליאן: מה יהיה הלאה אנחנו לא יודעים.

עמירה דותן: וה-8 אומנים אחרי השיפוץ עובדים שם?

טטיאנה קפליאן: כן, הם עובדים.

עמירה דותן: זה בתוך העיר הישנה?

עמירה דותן: טטיאנה קפליאן: זה בשוק.

עמירה דותן: זה מקום לא סימפטי ומכוער כי כל הנרקומנים וכל ההומואים והלסביות שם ובעצם כל העבריינים, זה המרכז שלהם.

עמירה דותן: בערב אי אפשר להיות שם.

אורנה פינדלינג: על כמה אנשים מדובר?

אורנה פינדלינג: רק עליכם שנמצאים כאן או שיש קבוצה יותר גדולה?

אורנה פינדלינג: סך הכל 15, 20, 30, על כמה אומנים מדובר?

ארקדי ליפשיץ: 15 אומנים.

ארקדי ליפשיץ: הייתה לנו רשימה שלמה רק שהם התפזרו עוד לפני שהתחילה האינתיפדה.

עמירה דותן: בואו ניתן לכרמית לסיים, יש אומנים בירושלים, נתניה, אשקלון, שם יש מענה מסוים?

כרמית אוחיון: עדיין לא.

עמירה דותן: עדיאל, מה הקושי בחוק שמשליך על מציאת הפיתרונות?

עדיאל שומרון: מה שקורה הוא שיש כאן איזושהי תגובת שרשרת.

עדיאל שומרון: אני מציין את המצב העובדתי בלי להביע דעה עליו, אני חושב שהדעה שלי די ברורה אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

עדיאל שומרון: כמו שציין ארקדי, הייתה קבוצה גדולה של אומנים שעבדה בשא-נור שנים רבות, אני זוכר את זה באופן אישי עוד מהתקופה שהייתי בסדיר ושירתתי שם ועשינו סיורים בשא-נור באמת לפני האינתיפדה וזה היה אזור כמו עין הוד רק בשומרון.

עדיאל שומרון: במהלך השנים, כתוצאה מהמצב הביטחוני חלק גדול מהאומנים עזבו.

עדיאל שומרון: על מנת להכיר באנשים כזכאים לפיצוי החוק דורש בעיקר שני דברים מרכזיים בתחום הזה, אחד שמרכז החיים שלהם היה ביישוב המפונה והשני זה שהם גרו שם בפועל מספיק שנים אחורה.

עדיאל שומרון: אצל חלק גדול מהאומנים, אני לא רוצה להיכנס לעניין באופן פרטני, אתם יכולים להעיד על עצמכם, אבל חלק גדול מהם ועדות הזכאות גם אם רצו לא יכלו לאשר את הזכאות לפיצויים.

עדיאל שומרון: יש חלק מהאומנים שהגישו ערעור לבית משפט, הרי החוק מאפשר לערער על החלטה של ועדת הזכאות לבית משפט שלום וזה מתנהל כסידרו.

עדיאל שומרון: בסך הכל בית משפט שלום טיפל מאוד מהר בתיקים האלה אז יכול להיות שאם תהיה איזושהי החלטה תקדימית של בית המשפט זה יעזור לנו.

עדיאל שומרון: צריך להבין גם שקיימת הפרדה די מוחלטת בין ועדות הזכאות לבין המינהלה.

עדיאל שומרון: מה שדיברתי על תגובת השרשרת זה שמרגע שמרכז החיים לא מוכר, לא מוכר הוותק, האדם למעשה לא זכאי לפיצוי על פי החוק אז גם הרשות המקומית לא מקבלת איזשהו תקציב עבורו במקום בו הוא נמצא.

עדיאל שומרון: למרות זאת, וזה אני חושב שראוי לציין, בטיפול שאנחנו נותנים לאנשים בתחום החברתי, הלא מוחשי, אנחנו מנסים לא לדקדק כל אחד בדיוק בזכאות שלו ועובדה שעובדת סוציאלית שלנו מכירה את הדבר, טיפלה בהם, למרות שלכאורה אם הם לא זכאים לפיצוי אז הם גם לא זכאים לטיפול הזה.

עדיאל שומרון: זוהי בעיה ידועה, בעיה שנוגעת לכ-15 אנשים, כמו שנאמר, היא לא בעיה נרחבת.

עדיאל שומרון: הבעיה הנוספת שקיימת בעניין הזה היא הנושא של העסק, כי כל אומן שהתגורר ביישוב או לא התגורר ביישוב, לא משנה, ניהל למעשה עסק כלכלי של היצירה שלו.

עדיאל שומרון: גם בתחום הזה ישנם קשיים כי החלק העסקי של האומנות לא היה מסודר כל כך אצל רוב האנשים מבחינת דיווחים למס הכנסה ודברים כאלה שזה הפרמטרים שעסק נבחן בהם לצורך קבלת הפיצוי.

עדיאל שומרון: גם זה יוצר איזשהו קושי שאני חושב שהוא מובן.

עדיאל שומרון: הדבר האחרון, מה שהעלו האומנים, נושא של סטודיו שבו הם יצרו, צריך להבין שהמבנה של כפר האומנים היה כזה שלא הייתה בעלות של האנשים על הסטודיו וגם זכות השכירות שלהם הייתה מאוד חלשה שגם על זה המענה שהחוק נותן הוא לא מדויק.

עדיאל שומרון: אבל ראוי לציין שאנשים שעמדו בתנאים האלה קיבלו פיצוי הולם.

עדיאל שומרון: גם האומנים שהיו בשא-נור שאכן התגוררו שם עד הפינוי ומרכז החיים שלהם היה שם, קיבלו פיצוי שאכן מאפשר להם לעבוד.

עדיאל שומרון: הבעיה העיקרית היא באותם אלה שלא עומדים בקריטריונים של החוק והנושא של העסק עצמו שלא מקבל ביטוי והנושא של הסטודיו.

ארקדי ליפשיץ: בסטודיו היינו בשכירות אבל 18 שנה רצופים היינו שם בסטודיו.

ארקדי ליפשיץ: נכון שלא קנינו אותו אבל זה סטודיו של 18 שנה, כל אחד עבד בו.

עדיאל שומרון: אני יודע.

עדיאל שומרון: אמרתי בתחילת דברי שאני לא מביע את דעתי האישית, זה המצב המשפטי הקיים ששכירות פרטית ולא ציבורית לא מזכה בפיצוי בגין הנכס עצמו, היא מזכה פיצויים במקומות אחרים אבל לא בגין הנכס עצמו.

עמירה דותן: רק כדי שיהיה לנו בסיס נתונים שווה, אני מבינה שמי שיושב כאן זה אנשים, שכפי שעדיאל אמר, לא גרו בשא-נור ביום של הפינוי, מתוך ה 15 אומנים, בוא נעשה סדר בתמונה.

ארקדי ליפשיץ: חלק מהאנשים מסיבות פיזיות, מסיבות של האינתיפדה, היו מוכרחים לעזוב.

עמירה דותן: אנחנו האחרונים שנשפוט אבל המצב העובדתי הוא שהם עזבו.

ארקדי ליפשיץ: הם היו מוכרחים לעזוב לפני תהליך הפינוי.

ארקדי ליפשיץ: יוסף כרמלי לדוגמא, אני בשנת 42 עברתי השתלת כליה.

ארקדי ליפשיץ: הייתי צריך להיות במעקב צמוד אחרי ההשתלה וברור שלא יכולתי להיות שם אחרי 2002, אז אני לא זכאי.

ארקדי ליפשיץ: עזבתי בגלל הבעיה הרפואית שלי.

ארקדי ליפשיץ: אותו דבר יוסף קפליאן.

ארקדי ליפשיץ: אבל היינו מהמייסדים במשך 15 שנה, ייסדנו את המקום, היינו שם ועבדנו והכל היה יפה.

יוסף קפליאן: ולא קיבלנו שום פיצוי על הסטודיו.

עמירה דותן: בהנחה שלא היה פינוי, נגיד ששא-נור ממשיכה להיות שא-נור ואתם בגלל בעיות רפואיות לא גרים בשא-נור, מ-2002 עד 2005 ביקשתם ממישהו פיצוי?

עמירה דותן: יוסף כרמלי בוודאי שביקשנו.

עמירה דותן: אנחנו קנינו בשא-נור בית כולל קרקע, קיבלנו פיצוי רק שווי של השקובית בלי קרקע.

עמירה דותן: זאת אומרת, החזירו לנו את הכסף שהשקענו שם.

ולריה סגל: בעלי לב סגל הוא פסל והוא חלה בסרטן והיה צריך לעזוב את גוש קטיף כדי להיכנס לבית חולים לטיפולים.

ולריה סגל: אחר כך בדיוק הייתה האינתיפדה השנייה.

ולריה סגל: בראשונה הוא כל יום היה נוסע מנתניה לשא-נור, בדרך היה חוטף אבנים כמו כולם.

ולריה סגל: אבל אחר כך כשכבר הייתה אינתיפדה שנייה כשהוא היה בבית חולים, המשכנו לשלם כמו כולם את הדברים שהיינו צריכים לשלם עד שסוף סוף מהמזכירות התקשרו וביקשו שניתן את השקובית שלנו זמנית לאנשים שזקוקים לקורת גג במקום.

ולריה סגל: נתנו את השקובית שלנו זמנית בחינם.

ולריה סגל: הגיעו אנשים דתיים שהיו צריכים לעשות בית כשר עם שני כיורים וכו', עשו שיפוצים.

ולריה סגל: הם קיבלו את הבתים שלנו ואנחנו לא קיבלנו מאומה עבור זה ובסופו של דבר התברר שאנחנו בצד, שכחו אותנו.

ולריה סגל: ובעצם האמת היא שאנחנו לא עזבנו את הבית.

ולריה סגל: קיבלנו מכתב ממר ליברמן שאנחנו חברים בשא-נור, לא עזבנו את שא-נור.

ולריה סגל: היינו קשורים לכל היישוב, היינו פעילים בכל הפעילויות בשא-נור אבל היינו צריכים לעזוב את הבית באופן זמני בגלל המחלה.

ולריה סגל: לא רק בעלי היה כאן חולה סרטן, היו אנשים נוספים, שמו אנטנות ממש על יד הסטודיו של האנשים ואנשים חלו.

ולריה סגל: אחד נפטר ושלושה חלו בסרטן.

ולריה סגל: אז לכן שוכחים אותנו?

ולריה סגל: אנחנו קיבלנו רק מעט פיצוי עבור שקובית.

ולריה סגל: אנחנו בין המייסדים, עשינו כל מה שאפשר היה לעשות בשא-נור.

ולריה סגל: כשהגענו לשם בהתחלה קיבלנו מקום עזוב, מלוכלך, שנתיים לא היה איש ואז ביקשו מהאומנים: תהיו פה שיהיו פה יהודים.

ולריה סגל: אנחנו צריכים שתהיו פה מסיבות צבאיות.

ולריה סגל: בעלי היה זמן מה רבש"ץ, כל לילה באו אנשים מהצבא, מתלבשים כמו ערבים ויוצאים לפעולות והוא היה מטפל בזה.

ולריה סגל: והיו עוד אנשים שהיו רבש"צים ועבדו ועכשיו כאילו הכל עבר ואנחנו הפכנו להיות בצד ושכחו אותנו.

ולריה סגל: לנו כואב הלב שהאומנים נשארו בלי מקום עבודה, בלי קבוצה, בלי פעילות קבוצתית.

ולריה סגל: יוסף כרמלי כשקנינו זה היה כולל קרקע אבל את הפיצוי קיבלנו רק תמורת שקובית.

ולריה סגל: בעלי קיבל את זה כל כך קשה שבדצמבר 2005 הוא קיבל התקף לב ועבר ניתוח לב.

ולריה סגל: אנשים קיבלו את המצב מאוד קשה.

עדיאל שומרון: אני רוצה רק להבהיר שאנשים שהיו להם זכויות בבית בשא-נור אבל לא הוכר להם מרכז חיים ביישוב ביום הקובע, אז הם מקבלים אכן פיצוי על הנכס כנכס, כמו שאמר האדון, הם מקבלים פיצוי על הנכס עצמו אבל הפיצוי על מרכיב הקרקע ניתן לאנשים שהוכר להם מרכז החיים ביישוב.

עדיאל שומרון: במיוחד בבתים שהיו קטנים והחישוב נעשה לפי מטר מרובע, אז הפיצוי הוא באמת לא גדול, יש הבדל משמעותי והשאלה היא שאלה ערכית - - -

יוסף כרמלי: אבל הייתי בבית חולים, עברתי השתלה, למה לא התחשבו בזה?

עמירה דותן: אני מרגישה שאנחנו רוצים לעזור אבל אנחנו לא יכולים להיכנס למקרים הפרטיים.

עמירה דותן: השאלה שלי עדיאל וכרמית היא, האם הוועדה המיוחדת שהקמתם, אני מניחה, פותרת או נותנת מענה גם לדברים האלה.

כרמית אוחיון: לא.

כרמית אוחיון: הוועדה דחתה את הבקשות שלהם בגלל הקישור הישיר להתנתקות.

כרמית אוחיון: הוועדה מאשרת לפנים משורת הדין דברים הקשורים להתנתקות אבל סיבות בריאות או סוציאליות שגרמו לעזיבת היישוב אינן קשורות ישירות.

עדיאל שומרון: כמו שציינו פה, משפחה שבשנת 2002 עזבו בגלל בעיות בריאות, אז הוועדה המיוחדת אומרת: זו לא סוגיה שאני יכולה לדון בה עניינית - - -

עמירה דותן: באופן ענייני זה נכון כי זה לא קרה דרך הפינוי אלא קרה בגלל דברים אחרים.

לאוניד זילבר: אני למשל מהרגע הראשון עד הרגע האחרון הייתי בשא-נור.

לאוניד זילבר: היה לי שם מפעל, רשום כמו שצריך לפי החוק.

עדיאל שומרון: אני מכיר אותו ואני יודע - - -

לאוניד זילבר: וטוענים שזה לא היה מרכז חיי שהתפרנסתי שם וגרתי שם, זה לא מובן לי בכלל.

עדיאל שומרון: אני לא רוצה להיכנס למקרה הפרטי שלך.

עדיאל שומרון: אני מכיר את המקרה הפרטי שלך, אני לא יכול להגיד עליו את דעתי האישית, אני גם לא מכיר את כל הפרטים.

עדיאל שומרון: ועדת הזכאות קיבלה החלטה בתיק שלך שאני מניח שאתה לא מקבל אותה כי זו החלטה שלמעשה לא הכירה במרכז חיים.

עדיאל שומרון: אם אני מבין נכון, הוגש ערעור בעניין הזה, נכון?

לאוניד זילבר: כן.

עמירה דותן: יש פה 3 קבוצות.

עמירה דותן: קבוצה אחת שבגלל נסיבות חיים, אם זה רפואה אינתיפדה ודברים מהסוג הזה, עזבה את שא-נור לפני הפינוי, אולי היא לא התכוונה לעזוב אבל היא עזבה בגלל נסיבות כאלה ואחרות.

עמירה דותן: קבוצה שנייה שהייתה בשא-נור עד הסוף שבעצם קיבלה את שווי הבית שלה אבל לא את שווי הקרקע.

עדיאל שומרון: מי שהיה עד הסוף ושהוכר לו, הנה יוליה, נכון שמרכז החיים הוכר לך, יוליה היא דוגמא, היא המקרה הקיצוני הכי חיובי לצורך העניין.

עדיאל שומרון: הוכר לה מרכז חיים, קיבלה פיצוי מלא ככל שהחוק מאפשר.

עמירה דותן: אז ניקח את יוליה בתור הדוגמא החיובית, יוליה הייתה עד היום האחרון ומגיע לה על פי החוק כל מה שמגיע לה.

עמירה דותן: יוליה, כיום יש לך סטודיו וגלריה והכל?

עמירה דותן: אין לה.

עמירה דותן: כי זה המקרה הטוב שלנו.

יוליה סגל: אין הבדל אצל האומנים אם הם היו פה בזמן הפינוי או לא אבל העובדה היא שהגלריה עבדה עד היום האחרון וכל העבודות של כל האומנים היו שם.

יוליה סגל: הגלריה הייתה מרכז החיים שלנו ועכשיו בלי גלריה ובלי סטודיו זה קשה מאוד לנו.

עמירה דותן: אבל בואי נדבר עלייך, אחר כך נדבר שוב על כולם.

עמירה דותן: כרגע אין לך סטודיו ואין לך גלריה - - -

יוליה סגל: כן, וגם לאחרים.

עמירה דותן: אני מדברת על אלה שהיו עד הסוף והחוק אמור לטפל בהם.

עמירה דותן: אני מדברת על האומנות שלך, אין מענה בחוק לעסק שלך, לאומנות שלך.

עמירה דותן: איפה את גרה היום?

יוליה סגל: בירושלים.

עמירה דותן: וכשהגעת לירושלים עם האומנות שלך, עם היכולות שלך, אין לך מקום לא לסטודיו ולא לגלריה.

עמירה דותן: החוק נותן לה מענה?

עדיאל שומרון: כמו שהסברתי.

עדיאל שומרון: יוליה גרה בשא-נור וקיבלה פיצוי בגין הבית ובגין שנות הוותק ובגין כל הדברים האחרים.

עמירה דותן: אבל היה לה גם עסק.

עדיאל שומרון: הסטודיו שלה היה סטודיו שהושכר באופן פרטי.

עדיאל שומרון: בגין הזכות הניכסית, כאילו באבנים של הסטודיו היא לא קיבלה פיצוי כמו שכל בן אדם שהיה בשכירות כדין.

עדיאל שומרון: לגבי העסק עצמו, אני לא מכיר את הפרטים ואני לא רוצה להגיד אבל לגבי העסק הכלכלי עצמו שהיא, כמו שאמר ברוך שהיה לו מפעל שהיה מייצר דברים וכתוצאה מהפינוי המפעל עבר, כמו שהיו פה אנשים של אזור תעשייה ארז בשבוע שעבר, אני לא מכיר את המקרה של יוליה בעניין הזה, אבל יכול להיות כמו שאמרתי, האומנים כאומנים שמציירים ומוכרים זה כמו תחביב משוכלל.

עדיאל שומרון: זה לא עסק שמדווח כעסק רשום והמדינה לא מכירה בעסק מסוג זה.

יוליה סגל: אבל מכרו שם את העבודות שלי, גם של שאר האומנים.

עדיאל שומרון: אני יודע אבל אני אומר שברגע שהעסק היה עסק ביתי, לצורך העניין לא עסק פורמלי, לא דווח למס הכנסה - - -

לאוניד זילבר: היה לנו עסק פורמלי.

מילה זילבר: אנחנו סגרנו את העסק באוגוסט 2004.

יוליה סגל: הם עשו עבודות בכל רחבי הארץ, עבודות גדולות, הם עשו פסלים, עשו 100 עבודות.

מילה זילבר: הנה תראו תמונות של 100 עבודות שעשינו.

עמירה דותן: אני מרגישה קושי כי חשבנו שיש פה משהו קבוצתי ואתה אומר ארקדי שהדבר הקבוצתי היחיד זה היכולת לקבל סטודיו כדי להמשיך לעבוד.

עמירה דותן: כי כל שאר הדברים הם מאוד אישיים ואני לא רוצה להיכנס לזה, גם כי אני מכבדת את האנשים וגם כי באמת זה לא כל כך תפקידי לדון פה על כל מקרה פרטי.

עמירה דותן: אם נשים בצד כרגע את המקרים הפרטיים כי אנחנו לא יכולים לדון בוועדה הזאת במקרים פרטיים, השאלה שלי היא איך ועדת המשנה הזו יכולה לתת מענה לפן האומנותי של האנשים האלה?

עמירה דותן: אני מאוד שמחה שיש פה משפטן מטעם הוועדה, גלעד קרן, מה אנחנו צריכים לבקש כדי להפוך את המצוקה הזאת למשהו שיוכל להיות פורה ופועל?

עדיאל שומרון: אני יכול להעלות רעיונות.

עדיאל שומרון: יכול להיות שצריך להתייחס למקרה הייחודי של האומנים בשא-נור ולקבוע להם מבחנים אחרים מהמבחנים שנקבעו בחוק ליחס לזכאות לאיזשהו פיצוי שמתייחס לשנות העבודה, לשנות היצירה הארוכות שלהם.

עדיאל שומרון: בסך הכל המצב בשטח היום הוא שאותם אומנים נמצאים במספר ריכוזים, האווירה או התנאים שהיו קיימים בשא-נור לא קיימים לא בירושלים, לא באשקלון ולא בשום מקום אחר.

עדיאל שומרון: זה המצב העובדתי.

עדיאל שומרון: זו אפשרות אחת.

עדיאל שומרון: אפשרות שנייה זה לתת סיוע לרשויות מקומיות שקלטו את האומנים.

עדיאל שומרון: בערים הגדולות בעיקר, לירושלים למשל, יש חממות של האומנים כמו המקום בנתניה.

עדיאל שומרון: אם נוכל לתקצב את הרשויות בנושא הזה, לתת להם איזשהו תקציב, זה ייתן להם תמריץ מאוד גדול, לפחות לתקופה של 4, 5 שנים.

עדיאל שומרון: נתלבש על איזושהי תוכנית קיימת.

עדיאל שומרון: תוכנית סיוע לאומנים קיימת ברשויות כאלה ואחרות.

עדיאל שומרון: הבעיה שאנחנו צריכים להתגבר עליה היא המעגל הזה של הזכאות, כן זכאות אז יש פיצוי, אין זכאות אז אין פיצוי ואין טיפול.

עדיאל שומרון: מצב כזה זה משהו שלא מחייב שינוי חקיקה זו יכולה להיות הסכמה של משרד האוצר, משרד המשפטים, כי בסך הכל מדובר בכמות מאוד קטנה של אנשים.

עדיאל שומרון: אז אנחנו יכולים למצוא את המקורות לסיוע הזה.

ברוך סקציאר: הייתה לנו גלריה משותפת בשא-נור.

ברוך סקציאר: אם עכשיו תהיה לנו גלריה משותפת למרות שאנחנו גרים במקומות שונים, זה יפתור את הבעיה.

ברוך סקציאר: אם תהיה לנו גלריה משותפת זה מקום פרנסה.

עמירה דותן: כלומר אתה אומר, סטודיו אנחנו נתארגן אבל מה שאנחנו רוצים זה עזרה בגלריה משותפת שתיתן את המענה ליצירה שלנו, גם אם אנחנו באשקלון, גם אם אנחנו בנתניה או בירושלים.

ברוך סקציאר: נכון.

ברוך סקציאר: והגלריה יכולה להיות בתל אביב, בירושלים, בכל מקום.

ברוך סקציאר: גלריה אחת לכל הציירים והאומנים יכולה להיות פיתרון לבעיה.

עמירה דותן: זאת אומרת, הצורך שלכם הוא לא לתת פיתרון של הסטודיו כי סטודיו כבר יסתדר איך שהוא עם המקום שבו אתם גרים, מה שגם יוליה אומרת ואני שומעת מכם זה שאתם צריכים שיהיה מקום להציג את העבודות שלכם ולמכור, זה מה שהייתם רוצים.

עמירה דותן: ולא אכפת לכם באיזה מקום בארץ זה יהיה?

טטיאנה קפליאן: בוודאי שאכפת, במקום מרכזי.

עדיאל שומרון: יש גלריה בכנסת, הבנתי.

עמירה דותן: זה קידום מכירות.

עדיאל שומרון: השאלה אם נושא הסטודיו יש לו פיתרון.

ברוך סקציאר: גלריה משותפת זה חשוב.

כרמית אוחיון: בבית העולה בירושלים הציעו להציג את העבודות של האומנים.

ברוך סקציאר: להציג ולמכור.

יוסף קפליאן: לא מדובר על חד פעמי.

יוליה סגל: לגלריה שלנו היה שם בין לאומי, היו צילומים וכו'.

ברוך סקציאר: במקום הגלריה שהייתה בשא-נור תהיה עכשיו גלריה משותפת באיזשהו מקום כמו שהייתה גלריה משותפת בשא-נור.

עמירה דותן: השאלה כרגע איפה הצורך היותר גדול.

עמירה דותן: עדיאל הציע בנושא של הסטודיו, הוא אמר: בסטודיו יש לו כמה רעיונות, לא לשנות את החוק כדי שלא תחכו שוב יותר מדי זמן ושהפיתרון יהיה יותר מהיר.

עמירה דותן: הוא אומר: יש לו 2 רעיונות לעשות את זה.

עמירה דותן: רעיון אחד הוא לתת כסף נגיד לנתניה, לאשקלון, לירושלים, שזה הריכוזים הגדולים ולומר לראש העיר הזה: אתה עכשיו קלטת 5 אומנים משא-נור, יש לך תקציב, בבקשה תמצא את הסטודיו כדי שהאנשים האלה יוכלו ליצור.

עמירה דותן: זה הרעיון של עדיאל, תיכף נשמע מה האוצר אומר על כך, זה אולי משהו שיכול לבוא לפיתרון.

עמירה דותן: אתם אומרים: את זה אנחנו פחות צריכים.

עמירה דותן: מה שאנחנו צריכים זה גלריה.

ברוך סקציאר: צריכים גם את זה וגם את זה.

ארקדי ליפשיץ: יוליה סגל, יש לה בסתיו תערוכה אישית והיא צריכה לעבוד.

ארקדי ליפשיץ: אין לה איפה לעבוד.

ארקדי ליפשיץ: היא לא יכולה להתכונן לתערוכה.

עמירה דותן: איפה תהיה התערוכה?

יוליה סגל: זה בגלריה החדשה - - -

עמירה דותן: במקום החדש הזה?

יוליה סגל: כן, זה יהיה בדצמבר.

עמירה דותן: כלומר העניין אצלה הוא איפה היא יוצרת את הדברים, היא צריכה סטודיו.

עמירה דותן: אתה מדבר על פיתרון של סטודיו.

ארקדי ליפשיץ: נכון שגלריה מאוד חשובה לכולנו אבל אנחנו צריכים גם מקום ליצור.

עמירה דותן: למה חשובה גלריה אחת משותפת לכם?

עמירה דותן: למה לא מספיק שנמצא גלריה בנתניה או באשקלון, יש אומנים אחרים ואתם תצטרפו אליהם.

עמירה דותן: למה חשוב לכם הגלריה של שא-נור?

עמירה דותן: יוסף כרמלי כי בה אנחנו נקבע איזה תמונות לשים ומתי לעשות תערוכות.

עמירה דותן: כלומר אתם רוצים להרגיש בעלות על הגלריה, זה חשוב לנו לדעת.

ארקדי ליפשיץ: למשל תערוכה שארגנתי וגם בקושי, בבית האופרה, שילמתי כ-6000 שקל כדי להציג שם.

ארקדי ליפשיץ: אני לא יכול להרשות לעצמי כל הזמן סכומים כאלה אבל אנחנו עובדים כל הזמן וצריכים מקום להציג.

יוליה סגל: אני רוצה לסכם, יש בעיה לקבוצה קטנה שאין להם סטודיו ויש בעיה לכולם והיא גלריה.

יוליה סגל: אם תהיה גלריה זה יעזור לכולם ויש מספר קטן של אנשים שאין להם סטודיו.

עמירה דותן: כלומר סטודיו זה רק ל-4, 5 אנשים והקבוצה כולה צריכה גלריה.

מילה זילבר: אתם צריכים להשכיר סטודיו, לקבל סטודיו?

מילה זילבר: כי מה יש בנתניה?

מילה זילבר: אין לנו בידיים מסמך אחד שזה שלנו.

מילה זילבר: שילמנו כסף, עשינו שיפוצים הכל אבל זה הכל לעירייה.

עמירה דותן: אם הבנתי מה שעדיאל אמר, גם הסטודיו בשא-נור היה בשכירות, הוא לא היה שלכם.

עדיאל שומרון: של מי היה ההסכם עם הסטודיו בשא-נור?

עדיאל שומרון: ארקדי ליפשיץ: הסתדרות הציונית הייתה הבעלים של הסטודיו.

עמירה דותן: נציג משרד האוצר, אורי ישראלי, בבקשה.

אורי ישראלי: דבר ראשון, לגבי עדכון של החוק.

אורי ישראלי: גם לפי ראייתנו אנחנו לא יכולים לעדכן את החוק גם כיוון שמדובר בקבוצה קטנה וגם בגלל שמדובר במקרה פרטני מאוד מסוים שצריך לפתור אותו מכאן ואילך ולא בתור איזשהו מקרה כולל.

אורי ישראלי: לדעתי אף אחד לא רואה פה עיוות בחוק כולו אלא זו בעיה ספציפית אחת.

אורי ישראלי: לגבי הבעיה הספציפית, יש תקציבים שיועדו לרשויות המקומיות, תקציב של כמה עשרות מיליוני שקלים שמינהלת סל"ע מנהלת את התקציבים האלה ומאשרת לרשויות המקומיות כיצד לנהוג עם הכסף מדי רבעון, לסיוע חברתי וגם לפעילויות אחרות של הרשות המקומית.

אורי ישראלי: כלומר, לכל תחומי האחריות של הרשות המקומית יש הרבה מאוד כספים נוספים שהגיעו לרשויות מעבר לכל קביעת ארנונה רגילה או דבר אחר שמגיע מאנשים.

אורי ישראלי: זה איזשהו מקור תקציבי אחד שקיים.

אורי ישראלי: מקור תקציבי שני שקיים זו החלטת ממשלה על תקציב של החטיבה להתיישבות לסיוע לעסקים קטנים בהיקף של עד 9 מיליון שקל שאני די משוכנע שאפשר להשתמש בכסף הזה.

עדיאל שומרון: הבעיה במקרה הזה זה הקריטריונים של החטיבה.

עדיאל שומרון: לחטיבה יש קריטריונים שבעיקר מתייחסים לעסקים חקלאיים ולא כל כך לעסקים מעין אלו.

עדיאל שומרון: אני לא בטוח שהאומנים יעמדו בקריטריונים של החטיבה.

עמירה דותן: אבל אז נכנס הרעיון השני שלך של לקבוע קריטריונים חדשים - - -

עדיאל שומרון: אפשר לבדוק את זה.

עדיאל שומרון: מה שאני אומר לאורי, אנחנו מנהלים את הדיונים שלנו באופן ישיר ולא באמצעות הוועדה לביקורת המדינה, אנחנו צריכים להגיע בעצמנו לאיזושהי הבנה כי בסך הכל חלק מהאנשים פה בהגדרה פורמלית לא זכאים על פי החוק.

עדיאל שומרון: אני חושב שאם אנחנו נגיע להבנה שאותם 15 אומנים שעבדו בשא-נור עד תאריך כזה או אחר, אנחנו כן נתקצב רשויות מקומיות עבורם, אני לא מדבר כרגע על המקור התקציבי, נגיד שהמקור התקציבי איכשהו נצליח למצוא מקור.

עדיאל שומרון: אנחנו לא רוצים לעשות את הדברים האלה בלי שיש הבנה בינינו.

עדיאל שומרון: מה שאני מציע כדי לקדם אותו, ואגב, זו פעם ראשונה שאנחנו פה בוועדה מגיעים לפיתרון אופרטיבי מיידי, אני מציע שאנחנו באמצעות כרמית נעמוד בקשר עם הנציגים של המתיישבים.

עדיאל שומרון: אולי נקיים דיון ביחד עם נציגים גם של משרד האוצר והיועצים המשפטיים שלנו ונמצא את המסגרת המשפטית המתאימה לתת את הסיוע.

עדיאל שומרון: צריך להבין שמדובר באיזשהו סיוע לתקופת הסתגלות.

עמירה דותן: דיברת על 4, 5 שנים.

עדיאל שומרון: כן.

עדיאל שומרון: זה יפתור את בעיית הסטודיו שאני חושב שהיא בעיה חשובה כי גם מי שיש לו היום סטודיו שלו שהוא משלם עליו את ההוצאות, אם יוכל לקבל סטודיו מהרשות המקומית - - -

עמירה דותן: לא במיקום של הנרקומנים - - -

עדיאל שומרון: זה יסייע לו.

עמירה דותן: אני רוצה שרק נבין את הרעיון.

עמירה דותן: יש פה רעיון שמינהלת סל"ע עם האוצר ואתכם האומנים, נציגות שלכם, ינסו לראות איך מהכספים שבין כה וכה יש בקופה הזאת, נותנים לערים כמו נתניה, אשקלון וירושלים כדי לתת מענה לסטודיו.

עמירה דותן: אם בנתניה הסטודיו הוא בשוק וזה לא מקום טוב, יכול להיות שתוספת הכסף הזו תוכל לתת מקום מכובד יותר, נכון יותר.

עמירה דותן: זה לגבי הסטודיו.

מילה זילבר: את התקציב הזה תקבל העיר?

עמירה דותן: כן, את התקציב תקבל העיר עבורכם.

עמירה דותן: הכל ייעשה ביחד איתכם.

עמירה דותן: מנהלת סל"ע, האוצר ואתם ביחד תשבו ותסכמו את הדבר הזה.

עמירה דותן: ניתן לזה גם איזשהו זמן, עדיאל, כמה זמן נראה לך סביר?

עמירה דותן: שבועיים?

עדיאל שומרון: כן, שבועיים כדי לגבש את המסגרת העקרונית.

עמירה דותן: יפה.

עמירה דותן: תוך שבועיים יהיה רעיון איך עושים את זה כדי שהכסף יגיע ואתם תקבלו את הסטודיו שמגיע לכם.

עמירה דותן: כעת בואו נתקדם לנושא הגלריה, איך פותרים את נושא הגלריה?

עדיאל שומרון: גלריה לדעתי זה יותר בעייתי בהקשר של הפעולות של המדינה או של הממשלה.

עדיאל שומרון: המשמעות היא שהממשלה צריכה לשכור מקום שישמש גלריה לאומנים שהיו בשא-נור, או שתקצה איזושהי קרקע או שתקצה בניין, נראה לי משהו קצת יותר בעייתי גם בהוצאה שלו לפועל וגם ברמה העקרונית כי למעשה אנחנו נותנים איזשהו פיצוי שהוא מעבר למה שנקבע בחוק ויש בזה גם בעיות משפטיות.

עדיאל שומרון: היועץ המשפטי לממשלה לא מאשר את הדברים האלה ובצדק.

עדיאל שומרון: כלומר אם החוק קבע שהפיצוי הוא X , אי אפשר להחליט שהפיצוי הוא יותר.

עדיאל שומרון: אני מתקשה לחשוב כרגע על איזשהו רעיון אופרטיבי בעניין הזה.

עדיאל שומרון: כרמית אמרה פה בלחש מקודם ולדעתי היא צודקת שצריך פה איזשהו תורם אולי או משהו כזה.

עמירה דותן: זה מה שחשבתי.

עמירה דותן: מאחר והחטיבה להתיישבות הייתה מעורבת בכל הנושא הזה.

עמירה דותן: בכל זאת מדובר פה בעולים חדשים, נכון שכבר לא כל כך חדשים אבל עדיין כשהם מדברים ביניהם הם מדברים ברוסית ולא בעברית.

עמירה דותן: זאת אומרת, יש פה בכל זאת קבוצה מאוד מיוחדת, מאוד מאוד ייחודית אומנות בין לאומית.

עמירה דותן: אני לא יודעת אם זה מתפקידי אבל הייתי פונה למר זאב ביילסקי שהוא יו"ר ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית ואומרת שאנחנו מבקשים לתת מקום לעשות גלריה לאומנות של האנשים שהיו בשא-נור.

עמירה דותן: אין לי מושג מה תהיה התשובה, אין לי מושג מה הם יגידו לנו, אבל נראה לי שאת לגמרי צודקת, כרמית, והרעיון של למצוא מהעם היהודי מקום שבו אתם תהיו מרוצים, הם יכולים להיות מאוד גאים במה שהם עשו ומדינת ישראל, האוצר לא יגיד זה לא כתוב בחוק, זה כן כתוב בחוק וכו'.

יוסף קפליאן: היה שם למשל בית כנסת שנשאר שם, האנשים שפונו קיבלו בית כנסת אחר.

עמירה דותן: שאלה טובה.

עדיאל שומרון: הנושא הזה נידון בזמנו כשחבר הכנסת אלדד העלה את הסוגיה הזאת.

עדיאל שומרון: בית כנסת הוא מבנה ציבור ובחוק יש כללים שקובעים מה הפיצוי שניתן למבנה ציבור.

יוסף קפליאן: גם גלריה זה מבנה ציבור.

עדיאל שומרון: החוק אומר:

עדיאל שומרון: אם מדינת ישראל בנתה בית כנסת בשא-נור, שזה לא המקרה לצורך העניין כי המבנה הזה היה מסגד שהוסב לבית כנסת, אבל אם השקיעו כסף, משרד השיכון, החטיבה להתיישבות לא משנה, בשביל לבנות את בית הכנסת הזה, אז המדינה לא נותנת פיצוי פעמיים.

עדיאל שומרון: המדינה אומרת: אני זו שנתתי את הכסף לבנות את בית הכנסת אז אני לא אהיה גם זו שמפצה.

עדיאל שומרון: אבל נגיד אם מבנה הציבור היה שייך לעמותה או לאגודה שיתופית, והאגודה מראה שהיא הוציאה על העניין הזה כספים מכיסה או שהיה תורם שהגיע ונתן X כסף כדי לבנות את בית הכנסת, אז על החלק הזה שלא יצא מתקציבים של מדינת ישראל ניתן פיצוי.

עדיאל שומרון: במקרה שלכם הגלריות והסטודיו שהיו בתוך המצודה או במקומות אחרים, אלו בניינים שהמדינה בנתה מתקציבה.

עדיאל שומרון: ואז המדינה אומרת: אם אני בניתי מתקציבי את הבניין הזה, אני לא צריכה לפצות אף אחד על משהו שאני בניתי אותו.

עדיאל שומרון: אני מפצה את האנשים באופן אישי כל אחד על הרכוש שלו, על הבית או על דברים אחרים שנקבעו בחוק.

עדיאל שומרון: ואגב, במקרה הספציפי של שא-נור עוד אין שום החלטה לגבי בית הכנסת.

עמירה דותן: זה נושא נוסף שאנחנו מטפלים.

ארקדי ליפשיץ: בשבילנו הגלריה הייתה כמו בית כנסת, עכשיו אין לנו בית כנסת.

ארקדי ליפשיץ: אנחנו בעצמנו עשינו שם שיפוצים.

ארקדי ליפשיץ: כשהגענו לשא-נור הכל היה הרוס לגמרי.

ארקדי ליפשיץ: יוסף כרמלי כשקיבלנו אותו זה היה מחנה אימונים.

עדיאל שומרון: אני מניח שגם הוקצו לכם תקציבים.

טטיאנה קפליאן: לא.

טטיאנה קפליאן: עבדנו לבד הרבה זמן.

טטיאנה קפליאן: יוסף כרמלי לגבי עולים חדשים, יש פה עולים חדשים 35 שנה בארץ.

עמירה דותן: קודם כל שתהיו בריאים כולכם, זה דבר ראשון.

עמירה דותן: דבר שני אני חושבת שטיפה התקדמנו, לא עד הסוף אבל מעט.

עמירה דותן: גם ברצון הטוב של מנהלת סל"ע והאוצר למצוא או יותר נכון לצבוע או יותר נכון להגיד שהסעיף הזה בתקציב הולך עכשיו לנושא הזה של סטודיו בשלוש הערים האלה.

עמירה דותן: בזה התקדמנו.

עמירה דותן: דבר נוסף ננסה למצוא כסף שבא מהיהודים, מהסוכנות, כדי למצוא מקום לגלריה בשבילכם.

עמירה דותן: ברגע שתהיה לי תשובה אני כמובן אעדכן אתכם מה התשובה.

עמירה דותן: מבחינה חוקית אני מניחה שזה בסדר.

עמירה דותן: האם אתם אגודה עדיין, כי אני רואה שפה כתוב - - -

עדיאל שומרון: יש אגודה שיתופית שיש לה מפרק היום שמונה על פי החוק מטעם רשם האגודות השיתופיות.

עמירה דותן: וישנן בה 15 אנשים?

עמירה דותן: כי פה ברשימה של ארקדי יש 27 אנשים.

עדיאל שומרון: יש מפרק לאגודה.

עדיאל שומרון: מי הם חברי האגודה בדיוק, אני לא יודע.

עמירה דותן: המפרק בוודאי יודע.

עדיאל שומרון: המפרק מנסה להבין כי הייתה תחלופה מאוד גדולה של אנשים, בעיקר ב-5, 6 שנים האחרונות.

עדיאל שומרון: אין לזה משמעות אופרטיבית מי היה חבר אגודה ומי לא.

עדיאל שומרון: המשמעות היחידה של מי היה חבר ומי לא היא בקשר מול ועדת הזכאות שהעובדה שאתה חבר אגודה מחזק את העמדה של מרכז חיים שלך וזה לא חייב להיות, זה נבדק פרטני.

עדיאל שומרון: כן היית חבר, לא היית חבר.

עמירה דותן: השאלה היא אם אנחנו מציעים להם, אם אנחנו באמת רוצים שמחר יתאגדו לעניין הגלריה הזאת - - -

עדיאל שומרון: אני לא מציע לעשות את זה דרך האגודה השיתופית הזאת כי אגודה שיתופית זו אגודה שיתופית חקלאית התיישבותית.

עמירה דותן: כדי שלא תהיה שוב מבוכה ואי ידע, אולי כדאי להציע לאותה קבוצה שרוצה לעשות גלריה משותפת, להקים לכם כרגע איזושהי עמותה.

עמירה דותן: את זה גם אומר נציג מבקר המדינה מר ענר, שתהיה לכם עמותה כדי שברגע שיהיה משהו, יוכל להיות חיבור בין הכסף לבין העמותה שלא תצטרכו אחר כך להתחיל לחפש את עצמכם ולראות מה עושים.

עמירה דותן: כלומר לעשות קצת סדר בתוך עצמכם.

ארקדי ליפשיץ: השאלה היא כזו: האגודה שישנה ורשומה, אנחנו לא נתנגד אם כל האגודה הזאת תמשיך להתקיים.

עמירה דותן: מה שאומר עדיאל הוא שהאגודה היא אגודה יותר ברעיון של חקלאות וכו'.

ארקדי ליפשיץ: לא חקלאות, כתוב שם כפר אומנים.

ארקדי ליפשיץ: בנייר הזה שלא רואים בו היטב כתוב כפר אומנים.

ארקדי ליפשיץ: כתוב כאן שזה היה פעם חקלאים לפנינו ואחר כך הוסיפו שזו אגודה של אומנים.

ארקדי ליפשיץ: שינינו את המטרה.

יוסף כרמלי: גם בוועדת הקבלה, קיבלנו רק אומנים, לא קיבלנו חקלאים.

עמירה דותן: אני חושבת שכדאי לכם להתאגד כעמותה, להקים עמותה.

בועז ענר: כדאי שתקבלו את מה שיושבת הראש מציעה, תתאגדו בעמותה, זה יעזור לכם להתקדם.

עמירה דותן: אם אני פונה עכשיו לסוכנות כדי לבקש שימצאו תרומה לדבר הזה והם יבואו אתכם בדברים, יהיה להם יותר קל שזה יהיה מול עמותה ולא מול 15 איש כי זה לא יעשה סדר.

עמירה דותן: שתהיה עמותה מסודרת והכל והם יהיו בקשר איתכם.

בועז ענר: עמותה יכולה לקבל כספי תמיכה.

עמירה דותן: בוודאי.

בועז ענר: אבל אתם צריכים להתארגן.

עמירה דותן: בהחלט, אתם חייבים להתארגן כדי שההמשך יהיה יותר קל.

עמירה דותן: אנחנו מציעים לכם לעשות סדר בתוך עצמכם, לעשות עמותה או ארגון שלכם עם מנהלים וכו'.

עמירה דותן: בסדר?

עמירה דותן: כדי שיהיה יותר קל לטפל ולעזור לכם.

עמירה דותן: עדיאל, תוך שבועיים נשמע תשובות ונראה איך אנחנו ממשיכים הלאה.

עמירה דותן: אורנה, את רוצה לומר משהו בנושא של תעסוקה?

עמירה דותן: אולי יש לכם איזו תרומה או גלריה לתת לנו?

אורנה פינדלינג: שירות התעסוקה זה גוף שאין לו בכלל תקציבי פעולה.

עמירה דותן: גלריה יש לכם?

אורנה פינדלינג: לא, אנחנו לא מתעסקים בדברים האלה, אנחנו מתעסקים בנושא של תיווך עבודה.

אורנה פינדלינג: אם מישהו מהאנשים היה, ואני מתרשמת שלגמרי לא, רוצה לשנות עיסוק, אולי היה לנו על מה לדבר.

עמירה דותן: הם לא רוצים וגם אנחנו לא רוצים שהם ישנו עיסוק, אנחנו רוצים אומנות.

אורנה פינדלינג: גם אנחנו חושבים כך.

אורנה פינדלינג: אני מצטערת שעד היום לא הכרתי את הקבוצה הזאת ושבכלל בתור אדם פרטי לא הייתה לי הזדמנות לבקר במקום ואולי גם הייתי רוכשת משהו.

עמירה דותן: בדצמבר תהיה תערוכה של יוליה, את מוזמנת.

אורנה פינדלינג: אבוא בשמחה אבל לצערי שירות התעסוקה לא מתעסק בנושאים האלה.

עמירה דותן: מכל מקום תודה שהיית איתנו.

עמירה דותן: יש לנו 3 סיכומים.

עמירה דותן: האחד, אנחנו בודקים עם יושבת ראש הכנסת לגבי הצגה של דברים שלכם פה שזה מחוץ לנושא של גלריה ומכירה.

עמירה דותן: דבר שני זה הנושא של מה שעדיאל הציע עם משרד האוצר לשבת ולדבר.

עמירה דותן: דבר שלישי, פנייה שלי, לנסות למצוא תרומה, לעשות גלריה עבור כולכם במשותף.

עמירה דותן: דבר רביעי, בשבילכם, לעשות סדר עם עצמכם, לעשות עמותה שתוכל לקדם את הדברים שלכם, ואנחנו נמשיך.

עמירה דותן: עם מי להיות בקשר?

עמירה דותן: עם יוליה?

עמירה דותן: עם ארקדי?

עמירה דותן: יוסף כרמלי עם ארקדי.

עמירה דותן: בסדר, אנחנו נהיה בקשר עם ארקדי כדי לדעת איך הדברים מתגלגלים.

עמירה דותן: ארקדי בסדר?

עמירה דותן: קיבלת תפקיד.

ארקדי ליפשיץ: אני לא שמח כל כך.

עמירה דותן: אתה באמת לא נראה שמח.

עמירה דותן: אתה רוצה שותפות באי שמחה שלך?

עמירה דותן: שותפה או שותף?

ארקדי ליפשיץ: כן, אולי באמת כדאי שיהיה עוד מישהו לטיפול בנושאים הללו.

עמירה דותן: בסדר, תבחר עוד אחד מהחברים.

עמירה דותן: באופן אישי אני רוצה להגיד לכם, אם יש לכם תערוכות נשמח מאוד לדעת ולפחות חברי הכנסת, מאוד נרצה לבוא ולהיות איתכם.

עמירה דותן: אם יש תערוכה או דבר שאתם רוצים להראות, תעדכנו אותנו כדי שנוכל להגיע.

עמירה דותן: כשיש אורחים מחו"ל אנחנו רוצים להביא אותם אליכם.

עמירה דותן: אז תודיעו לנו כדי שיהיה כל הזמן מין דו שיח בינינו ונוכל לדעת מה קורה איתכם.

עמירה דותן: בראש ובראשונה אני מאחלת לכם הרבה בריאות ותודה רבה, יישר כוח לכולכם.