ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 39, 2006-07-18 09:30

מיכאל מלכיאור: חברי הכנסת, אנחנו התחלנו את הישיבה, ואנחנו גם מברכים את האורחים שלנו שרובם הגיעו מפתח תקוה, ראש העיר כמובן וסגנו ואנשי משרד החינוך כמובן, מנהלת מחוז המרכז דפנה לב, אורחים, אנחנו רוצים להיכנס לעומק של סוגיה שהיא מסתובבת בתקשורת, בציבוריות, ואני מבין בשיח בפתח תקווה הרבה מאוד זמן, ואנחנו נדרשנו, גם על ידי חברי כנסת וגם על ידי התושבים מפתח תקווה לסוגיה, ואכן אנחנו ניכנס לעומק של הסוגיה, מי שמכיר קצת ועקב אחרי המצב שם אני חושב שמכיר את הנושא, אבל לא כולם מכירים את הנושא, לכן אני מציע אולי, אני לא יודע מי ממשרד החינוך יציג לנו את הדברים, תציגו לנו את הבעיה, את הדרך של משרד החינוך לפתרון הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו אגב בשידור לכל האומה, אז טוב שרואים גם שאנחנו באמצע הבעיות והצרות והן אכן לא פשוטות, אגב מחר יש לנו ישיבה מיוחדת עם מנכ"ל משרד החינוך וגורמים אחרים של המל"ג ושל משרד התרבות ואחרים לגבי כלל ההיערכות שבמדינה, לעזור לתושבים בצפון, יש דיון מיוחד, ביטלנו נושא אחר ומחר יתקיים דיון מיוחד בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל בינתיים פתח תקווה, בבקשה.

דפנה לב: מדובר בפרשה שעולה ויורדת מזה עשר שנים בערך, במדיניות האינטגרציה של העירייה לפני עשר שנים החליטו להסיע את תלמידי ממלכתי דתי משעריה לשכונת כפר גנים, במטרה ליצור אינטגרציה בין שתי השכונות.

דפנה לב: בפתח תקווה יש מקרה ייחודי של פרישת אנשי הממלכתי-דתי, בעיקר המבוססים שבהם, לבתי ספר פרטיים, בתי ספר לא רשמיים, ומתוך כאלפיים תלמידים של העיר פתח תקווה ששייכים לחינוך הממלכתי דתי בערך כאלף נמצאים בחינוך הפרטי.

מיכאל מלכיאור: רק בשביל חבר הכנסת זבולון אורלב, רק כדי להבהיר את העניין, בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, שיש כאלה שקוראים להם גם האליטיסטים הם התחילו כבר לפני שהמדיניות החדשה של האינטגרציה היתה?

דפנה לב: אני לא יכולה בדיוק לציין מתי הם התחילו, אבל הם התחילו, על כל פנים צריך לזכור שבתוך פתח-תקוה יש הטרוגניות גדולה מאוד, בייחוד בחלק הכלכלי, לא כל כך בחלק האיכותי של האנשים, חלק מהאנשים מסוגלים לשלוח לבתי ספר פרטיים ולשלם הרבה מאוד כסף, וחלק מהאנשים או שלא מעוניינים או שלא יכולים לעשות את זה.

דפנה לב: על כל פנים היציאה של התלמידים המבוססים לבתי הספר הפרטיים בעצם שיבשה את כל רעיון האינטגרציה, זה גרם להיפוך שמצד אחד אנחנו מסיעים שכונה שלמה וגזלנו מתוך השכונה הזאת בית ספר שכונתי שיכול היה להיות מוקד למרכז העיר בלי הצדקה, ותלמידי השכונה היותר מבוססת כלכלית, אני עוד פעם חוזרת, כלכלית, בחלקה, לא כולה, יצאו לבתי ספר פרטיים.

דפנה לב: לפני כשש שנים הקים המשרד ועדה שדנה במקרה הכללי הייחודי של פתח תקווה שבו בעצם החינוך הממלכתי הולך ומתחסל, למגינת לבם של הרבה הורים, זאת אומרת גם הורים מבוססים התחילו להרגיש שבעצם מחייבים אותם כאילו ללכת לבית ספר פרטי כבר בחלק היסודי, בתחום של בתי הספר היסודיים, מתוקף עובדה שהמציאות לא נכונה לילדיהם.

דפנה לב: היו אז טענות של כפר גנים, הילדים שלנו הולכים עם ילדים שהם לא נפגשים אתם בשבת בבית הכנסת, נוצרות שתי חברות בעצם, של אלה שהולכים לחינוך הפרטי ואלה שנפגשים בשבת בבית הכנסת ואחר הצהריים בחוגים והם לא שייכים לאותה קבוצה וזה יוצר בעצם פער ומתח בתוך השכונה עצמה.

דפנה לב: לפני כשש שנים כאמור קמה ועדה שהמליצה להחזיר את המצב בתחום היסודי, בראשה עמד הרב שמעון אדלר, אתה היית אז יושב ראש ועדת החינוך והיית מעורב בזה, הוועדה המליצה אחרי דיונים ארוכים ומפגשים עם כל ההורים ועם נציגי הציבור למיניהם לחזור ולהמליץ לבנות בית ספר בשכונת שעריה, בית ספר יסודי לתלמידי שכונת שעריה, על מנת שהאינטגרציה תתחיל בעצם בחינוך העל יסודי, כמו שהיא מתרחשת בכל החינוך הממלכתי בארץ.

דפנה לב: בתי הספר היסודיים הם יותר בתי ספר שכונתיים ובתי הספר העל יסודיים הם בתי הספר שקולטים משכונות שונות.

דפנה לב: צריכים לציין שבית ספר כפר גנים כפי שהוא נקרא היום הוא בית ספר ממלכתי לכל דבר והוא קולט את כל האוכלוסיה של הסביבה, שהיא אינה רק סביבה סוציואקונומית גבוהה, יש גם ילדים אתיופים בבית הספר, יש גם ילדים ממוצא אתיופי, יש גם ילדים ממעמד כלכלי יותר נמוך בתוך בית הספר, ובית הספר עשה חיל, הוא הלך וגדל.

מיכאל מלכיאור: קיבלתם החלטות לפני שש שנים.

מיכאל מלכיאור: מה נעשה עם ההחלטות הללו?

דפנה לב: מה שקרה מאז, בית הספר בשעריה לא נבנה, חלקו בגלל בעיות תקציביות של משרד החינוך וחלקו בגלל התנגדות של תושבים בשכונה, שלא רצו לחזור למצב שבית הספר יהיה בשכונה.

מיכאל מלכיאור: אז מה הועילו חכמים?

דפנה לב: אז רק רגע, אני רוצה להגיד מה הדינמיקה שקורית היום.

מיכאל מלכיאור: אבל קודם כל אני רוצה להבין את הדינמיקה למה עשיתם ועדה גדולה ובדקתם לעומק,

יצחק אוחיון: עשינו טעות שלא לחצנו מספיק לעמוד על המשמר,

מיכאל מלכיאור: רגע, אבל משרד החינוך עשה את הוועדה, משרד החינוך היה צריך אז לבנות את בית הספר.

יצחק אוחיון: אנחנו לא היינו מספיק נחושים אז, כולל המשרד, אנחנו דורשים את הפעולה הזו היום, שתתקיים בשכונה.

יצחק אוחיון: כל הסיפור הזה יסתיים רק על ידי הקמת בית ספר בשכונה.

יצחק אוחיון: כמו שיש שני בתי ספר ממלכתיים בשכונה,

מיכאל מלכיאור: אבל זה החלטתם לפני שש שנים.

יצחק אוחיון: אנחנו רוצים כרגע, לאור הסאגה הזו שחוזרת כל שנה, ובמיוחד לאור נושא הדיון, שאני מתקומם, של הפרדת תלמידים בשל מוצאם, אני רוצה להגיד לך ידידי,

מיכאל מלכיאור: רגע, אני עוד לא נתתי לך זכות דיבור, עוד מעט תקבל זכות דיבור, תוכל להסביר בהרחבה.

מיכאל מלכיאור: רק אנחנו כולנו, כל הוועדה רוצה קודם להבין את המורכבות של העניין.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עכשיו נמצאים לפני שש שנים, והיתה החלטה וההחלטה לא יושמה.

מיכאל מלכיאור: מה אחר כך קרה?

דפנה לב: מה שקרה שבית הספר שהיה מיועד להישאר בשכונה, שנקרא כפר גנים, כמו שאמרתי עשה חיל ומבית ספר של מאה תלמידים צומח וצומח.

דפנה לב: התחזית שלו לשנה הבאה היא בערך ארבע מאות חמישים תלמידים ועדיין אנחנו צופים צמיחה בשנים הקרובות.

דפנה לב: לעומת זאת תלמידים בשכונת שעריה עשו בדיוק את התהליך שקרה קודם בכפר גנים.

דפנה לב: חלקם זרמו לחינוך המוכר שאינו רשמי, לש"ס, וחלקם אפילו לבתי ספר ממלכתיים, שזה מבחינת הציבור הדתי הדבר הכי אולי מתריע, כי התלמידים האלה לא חיים בתרבות דתית.

דפנה לב: ושני דברים צריכים להתרחש עכשיו, צריך קודם כל באמת לשים בקדימות את בניית בית הספר בשכונה, על מנת שבית הספר עם הנהלה טובה ועם מורים טובים ועם הורים תומכים יקים את עצמו על הרגלים ויתחיל להיבנות מחדש.

דפנה לב: להערכתנו יש שם פוטנציאל של תלמידים לא פחות קטן או גדול ממה שיש בשכונת כפר גנים.

דפנה לב: וכרגע זה תקופת מעבר, צריך להגיע למצב של בנייה ובאמת את האינטגרציה אנחנו נעשה בשלב יותר מאוחר, זה לא השלב החיוני לאינטגרציה, כשאני, ואתה כבר מכיר את עמדתי, חושבת שבית ספר שכונתי הוא בית ספר עם ערכים מוספים מעבר לעצם היותו בית ספר.

שרה נעמן: דפנה תיארה את המצב, זה המצב שקיים.

שרה נעמן: אולי להדגיש קצת את העניין שהרבה ילדים שגרים היום בשכונת שעריה אם יהיה בית ספר בשכונה ילמדו בבית הספר.

שרה נעמן: ואני חושבת שאנחנו יודעים במשרד החינוך לעשות בתי ספר שכונתיים טובים מאוד.

מיכאל מלכיאור: אז למה אתם לא עושים את זה?

שרה נעמן: אנחנו נעשה את זה.

שרה נעמן: קודם כל אני חושבת שמראש, כשדיברו, דיברו שילכו להליך של מציאת קרקע במקום שמתאים ודיבור עם ההורים, ונעשה השיח הזה עם ההורים,

מיכאל מלכיאור: לפני שש שנים.

מיכאל מלכיאור: תודה.

משה גפני: איפה נמצא בית ספר נאות דוד?

מיכאל מלכיאור: הוא בכפר גנים.

מיכאל מלכיאור: ע

משה גפני: עכשיו רק שאני אדע את הפרטים, שני בתי הספר נמצאים בכפר גנים?

שרה נעמן: שני בתי הספר הם סמוכים אחד לשני.

חיים אמסלם: אני רוצה לתקן את הכותרת כי לא מדובר לכאורה בדיוק מה אנחנו רוצים לומר.

חיים אמסלם: ובכן אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אורחים, הכותרת למעשה של הדיון היום היא הפרדת תלמידים בשל מוצאם בבית ספר נאות דוד בפתח תקווה.

חיים אמסלם: כלומר מי שקורא את הכותרת הזו במנותק מכל נושא הדיון הוא אומר תשמע, מה הולך בבית הספר נאות דוד, עושים פה הפרדה עדתית.

חיים אמסלם: אודה ולא אבוש, זה גם מה שאני התרשמתי וגם מה שאני חשבתי.

חיים אמסלם: אז אני חושב אדוני היושב ראש, אני לא רוצה כרגע להיכנס לדיון, מאחר שבקדימון הזה שנאמר כאן הובן שתלמידי נאות דוד, רובם ככולם, אני לא יודע אם זה רובם ככולם או כולם באים משעריה, אז הכותרת הפרדת תלמידים בשל מוצאם בבית הספר נאות דוד היא לא מדוייקת.

חיים אמסלם: אולי ריכוזם משעריה בבית הספר נאות דוד זה נשמע אחר.

חיים אמסלם: כלומר בנאות דוד עצמה אין שם בעיה.

חיים אמסלם: מי שנמצא שם הוא נמצא שם כי הוא מגיע משעריה.

חיים אמסלם: ואז בעצם אנחנו ממקדים את נושא הדיון מדוע כל תלמידי נאות דוד שבאים משעריה לא לומדים משעריה ולומדים בנאות דוד.

חיים אמסלם: זה מה שרציתי כרגע רק למען הדיוק לתקן.

מיכאל מלכיאור: מאחר והרב אמסלם גם היה היוזם של הדיון הזה,

יצחק אוחיון: עם היבחרי לפני כשמונה שנים נקלעתי לסיטואציה הזו שריסקה לחלוטין את כל נושא הממ"ד, כפי שאישרה אותו קודם מנהלת המחוז.

יצחק אוחיון: לקח לי הרבה מאוד שנים להרגיע את המצב בעיר, ובלי כל סיבה אני רוצה להתייחס ברשותך חבר הכנסת אמסלם לנושא שהעלית פה בפתיח.

יצחק אוחיון: קודם כל למען גילוי נאות, בבית הספר הממלכתי הדתי כפר גנים היום, יש למעלה מארבעים וחמישה אחוז מהתלמידים מעדות המזרח.

יצחק אוחיון: קודם כל לציין את זה בפרוטוקול המספרים ושמות הילדים.

יצחק אוחיון: כי בית הספר ממלכתי דתי כפר גנים הוא בית הספר היחידי שאזור הרישום שלו הוא ענק, הוא מקיף אוכלוסיה של כמעט ארבעים אלף משפחות.

מיכאל מלכיאור: כל מי שגר בשכונה.

מיכאל מלכיאור: אין הבדל עדתי בתוך השכונה.

יצחק אוחיון: בדיוק.

יצחק אוחיון: עכשיו כל התלמידים שאזור הרישום שלהם נקבע על ידי מינהל החינוך מתקבלים ללא סייגים, ללא התניות, כל מי שישנו, וזו הסיבה שבית הספר הזה גדל, תוך שלוש שנים, היום מגיע לארבע מאות חמישים.

יצחק אוחיון: יותר מכך, בית הספר הזה, לפי הנתונים שלנו היום, בשנת הלימודים הבאה יגדל במאה עשרים ילד, לפי הרישומים בגני הילדים.

יצחק אוחיון: והדבר הכי חשוב, אי הקמתו של בית הספר בשעריה פגעה קשות בחינוך הדתי.

יצחק אוחיון: כי מה קרה, ילדים בכתות א' היו צריכים לנסוע כל יום באוטובוסים מקצה השכונה ומקצה העיר לקצה השני.

יצחק אוחיון: אני לא הייתי מסכים שהבן שלי בכתה א' יעלה באוטובוס לבד.

יצחק אוחיון: וזה גרם לכך שהורים דתיים, מסורתיים, הלכו ללמוד בממלכתי.

יצחק אוחיון: חבל.

יצחק אוחיון: וילדים אחרים הלכו למסגרות אחרות.

יצחק אוחיון: אנחנו טענו כבר אז, ואני טוען כבר היום, שיהודי ספרדי שגדל בשעריה, מהשכונה הזו גדלו עורכי דין כמו חיים בושארי, ואחד שנהייה גם ראש העיר מהשכונה, וסמנכ"ל משרד החינוך יליד שעריה.

יצחק אוחיון: יש בשכונה שני בתי ספר ממלכתיים שכונתיים.

יצחק אוחיון: תאר לעצמך אדוני היושב ראש ששני בתי הספר האלה אומרים אנחנו רוצים ללמוד בכפר גנים.

יצחק אוחיון: לכן בית ספר יסודי מקומו להיות בשכונת המגורים, סביבת הבית, שהילדים יכולים להגיע בכוחות עצמם תוך מספר דקות.

יצחק אוחיון: ולכן המשימה היום היא לדאוג לבניית בית ספר, וזה מחובתנו, כרשות מקומית שקיבלה את פרס החינוך, לעשות שם את בית הספר הכי טוב במדינת ישראל.

יצחק אוחיון: זה אתגר גדול בשבילי, בשביל סגני ובשביל ראש מינהל החינוך, וזה אתגר גם של הממ"ד.

מיכאל מלכיאור: עדיין תסביר לי למה אם זה כל כך חשוב וזה כל כך חיוני אז למה לא עשיתם את זה.

יצחק אוחיון: אנחנו זקוקים לעזרה של הוועדה היום שתקבל פה החלטה גורפת שתחייב את משרד החינוך להעמיד לנו את המשאבים.

מיכאל מלכיאור: אבל משרד החינוך אומר שהם תומכים בזה לגמרי.

משה גפני: אדוני ראש העיר, אני רוצה להצטרף ליושב ראש.

משה גפני: אל תחשוב שכל חברי הכנסת כאן יודעים את כל הפרטים, לא כולם פה יודעים את הכל.

משה גפני: מה שאתה מתאר הוא מצב חמור, אני חושב שהיושב ראש שאל אותך את זה כבר פעמיים, אתה מדבר על שכונה מאוד גדולה, מאוד חשובה, הוציאה מתוכה בוגרים מאוד רציניים, כולל ראש העיר.

משה גפני: איך אתם מאפשרים, אתם העירייה, איך אתם מאפשרים במשך כל כך הרבה זמן שיהיו שם שני בתי ספר ממלכתיים ואין בית ספר ממלכתי דתי שכונתי.

משה גפני: איך אתם מאפשרים את זה.

משה גפני: אם אני הייתי גר בשעריה, לא יודע מה בדיוק הייתי עושה, למה אפשרתם את זה?

יצחק אוחיון: נאבקנו, חלק מהבעיה, היתה התנגדות גורפת של ההורים, שהם לא רצו ללמוד בשכונה.

יצחק אוחיון: חלק מההורים.

יצחק אוחיון: עכשיו חלק אחר כן רצה.

יצחק אוחיון: כרגע צריך לקחת בחשבון, אי אפשר לחזור לאופרה הזו כל תחילת שנה.

יצחק אוחיון: צריך להקים בית ספר שכונתי, ממלכתי.

יצחק אוחיון: יש שם ציבור דתי, ציבור מסורתי, זו החלטה שצריכים לקבל.

יואל חסון: ראש העיר, יש לי שאלה ברשותך, תראה, מה שקרה הוא שמצד אחד בשכונה בשעריה חיכו ליוזמת העירייה וחיכו שהעירייה תקים את מה שתקים ותעשה,

יצחק אוחיון: התושבים התנגדו.

יואל חסון: אבל העירייה רצתה בכל אופן,

יצחק אוחיון: כן.

יואל חסון: יפה, מצד שני בכפר גנים באו והקימו מסגרת שהתחילה כמסגרת פרטית,

יצחק אוחיון: לא, הציבור שקיים,

מיכאל מלכיאור: הממ"ד של כפר גנים התחיל כפרטי.

מיכאל מלכיאור: אני קצת מכיר את הסוגיה.

מיכאל מלכיאור: זה התחיל כך אבל הם לא רצו להיות פרטי אז זה עבר להיות ממלכתי.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר את הפרטים פה.

דפנה לב: בית הספר מעולם לא נסגר.

דפנה לב: זה שאיזו קבוצה פרשה הצידה ועשתה כיתה א' באיזה שהוא מקום זה לא שייך לעניין.

דפנה לב: זה שני בתי ספר,

יצחק אוחיון: אני רוצה לסיים, אני חוזר ואומר כאן, מהיום הראשון שנכנסתי לתפקידי הודעתי להורים בשעריה יקום בית ספר ממלכתי דתי בשעריה.

יצחק אוחיון: חד משמעי.

יצחק אוחיון: זו היתה עמדתי לאורך כל השנים, לאורך כל הדרך.

יצחק אוחיון: והמשרד צריך היום לאזור משאבים ולעשות את הפעולה.

יעקב בן שמחון: אני יכול להגיד רק שחברו מספר סיבות לאי הקמתו של בית הספר, שיצרו את הסיטואציה הזאת.

יעקב בן שמחון: האחת היה התנגדות של ההורים.

יעקב בן שמחון: שניים, התקציב במשרד לא היה בדיוק תקציב.

יעקב בן שמחון: שלוש, הזמינות של הקרקע לקחה זמן, ועד שפינינו את בית ספר נועם, מהיום הזה שפינינו את בית הספר יש זמינות של קרקע.

יעקב בן שמחון: זה כבר לפני שנתיים.

יעקב בן שמחון: זאת אומרת הזמינות של הקרקע כיום נמצאת.

יעקב בן שמחון: כיום צריך להשיג את התקציב ולצאת לדרך.

אברהם הופנברג: אני אוסיף רק לנקודה הזאת ואני אחסוך כרגע את ענייני הרקע.

אברהם הופנברג: העיכוב נבע בין השאר מכך שהוועדה שפעלה בזמנו ברשות ראש החינוך הדתי חתרה להגיע להסכמה עם ההנהגה שהיתה אז של הציבור.

אברהם הופנברג: והיא הגיעה להסכמה.

אברהם הופנברג: ההסכמה היתה מותנית, היו לנו כל מיני הצעות למעבר מיידי, החלפה לבתי ספר קיימים, ישנים, התנאי של התושבים היה להקים בית ספר חדש, וזה בסדר גמור, תמכנו בזה, ובמקום שפועל בית ספר פרטי שפעל שם, שהם דרשו שהעירייה תוציא אותו מהשכונה.

אברהם הופנברג: הוצאתו מהשכונה לקחה כשלוש שנים, זה בוצע.

אברהם הופנברג: מאז אנחנו הגענו למצב שבו יש קרקע, יש תכנית אדריכלית מוכנה, ויש אישור בטיוטת הצרכים של המשרד לבנייה, אנחנו רק מחכים להרשאה.

אברהם הופנברג: האישור של המשרד העקרוני לבנייה קיים כבר ב-2005, נדמה לי גם ב-2004, אני לא רוצה להתחייב.

אברהם הופנברג: ב-2005 קיים, ב-2006 קיים, מסיבות תקציביות לא קיבלנו את הכסף לבנות אותו.

אברהם הופנברג: אני מאוד מקווה שב-2007 זה יהיה קיים.

אברהם הופנברג: כי המצב הנוכחי הוא באמת מצב שטומן בחובו צרות.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שיש לנו פה נציגים גם של בית הספר הממלכתי דתי כפר גנים וגם של בית הספר של נאות דוד.

מיכאל מלכיאור: אז אני מציע שנשמע את שני בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אולי אתם תתחילו מבית הספר של נאות דוד.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

חיים בשארי: בוקר טוב לכולם ושלום.

חיים בשארי: אני מופתע אדוני ראש העירייה והגברת דפנה לב.

חיים בשארי: למה אני מופתע, כי הרי כל השנים טענו יש תקציב כבר, הכל בסדר, רק תסכימו.

חיים בשארי: תוכיחו, תביאו תקציב סגור, תביאו התחייבות, שנדע שאנחנו באמת יכולים לסמוך עליכם.

חיים בשארי: הרי בפוליטיקה אי אפשר לסמוך על אף אחד, אנחנו מכירים את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא מכירים את זה.

מיכאל מלכיאור: בחדר הזה אנחנו לא מכירים את זה.

חיים בשארי: כשהגברת דפנה לב אומרת בכלל לא היה לי תקציב, לי לפני שבוע אמרו משרד החינוך כבר הכין להם מבנה.

חיים בשארי: אמרתי אם הוא הכין מבנה תבנו לכפר גנים, מה אתם רוצים ממני.

חיים בשארי: אני שלושים שנה לומד באותו מקום, לא יכול להיות שאחרי שלושים שנה, לא בגלל שאני לא בסדר, בגלל שהם לא בסדר, מוציאים אותי.

חיים בשארי: התנתקות, אדון אורלב, התנגדת, נכון, היום מנתקים אותי מהמקום שלי.

חיים בשארי: מה אני אומר, לא יכול להיות, צריך להכיר את ההיסטוריה של כפר גנים.

חיים בשארי: הקימו, בעצם קודם הבסיס לכל, וכדאי שחברי הוועדה יכירו את זה, הבסיס לכל ההקמה של בתי הספר הפרטיים זה חוק הפיקוח, שבזמנו איפשר להקים מסגרות כמו של החינוך העצמאי, שאני למדתי בהן, כמו של החינוך ההתיישבותי.

חיים בשארי: יש לנו שם בבית הספר מבנה מוזר, כי עם בית הספר הזה הקימו את רשת נועם, אנשי המפד"ל ניצלו את החוק, לא בשביל הקמת מסגרות גדולות, כמו החינוך ההתיישבותי, החינוך העצמאי וכדומה, להקים בית ספר פרטי.

חיים בשארי: מה אכפת לו, הוא מקבל שמונים אחוז תקציב על כל ראש, פלוס הולך לעירייה, לוחץ לחצים פוליטיים, מקבל מקום, יש לו בית ספר.

חיים בשארי: אז הקימו את נועם, מנועם הקימו את למרחב, מלמרחב הקימו את דן מבינים, מדן מבינים הקימו את השחר העולה, שזה בית הספר הממלכתי דתי של היום, ואת השחר הפכו אחרי שנתיים לבית ספר ממלכתי דתי, ואותנו השאירו לבד.

חיים בשארי: עכשיו אותנו חנקו, פשוט חנקו.

חיים בשארי: עשו הכל כדי שניכשל.

חיים בשארי: הגברת דפנה לב הבטיחה לנו תקציבים.

חיים בשארי: כל שנה, כמו עניים בפתח גברת דפנה, מכתבים, הבטחתם, תנו.

חיים בשארי: כלום.

חיים בשארי: אני יכול לסמוך עליכם?

דפנה לב: אל תסמוך עלינו, ואנחנו עדיין תומכים בתקציב מאוד גדול בעשרות שעות.

חיים בשארי: הרי המנהלת כמו כל שנה פונה לועד ההורים, נשלחו מכתבים, עולים לעירייה, העירייה משלימה אתכם, לכם אין כסף אבל.

חיים בשארי: כמה תלמידים, לנו יש בשעריה מאתים תלמידים, סך הכל.

חיים בשארי: יש הצדקה כלכלית ציבורית חברתית להקים בית ספר עם מאתיים ילדים?

חיים בשארי: איפה הבעיה פה, שכל פעם קם מישהו חדש, אז פעם נועם לא הסכימו ללמוד אתנו, עם החברים שלהם בתוך כפר גנים.

חיים בשארי: אחר כך יום אחר אמרו נועם זה לא מספיק דתי, נעשה בנפרד.

חיים בשארי: לא רצו ללמוד איתם בינם לבין עצמם.

חיים בשארי: אחר כך אדון פויליכמן מנכ"ל בנק איגוד הקים בית ספר כי הוא לא הסכים ללמוד עם החבר'ה של נאות דוד.

חיים בשארי: אחר כך יהודה לנסקורן לא הסכים ללמוד עם פוילכמן כי הוא רב אתו, בתוך המפד"ל, לא אצלנו, אז הקים בית ספר פרטי משלו.

חיים בשארי: אז איפה הגבולות יהיו.

חיים בשארי: הרי מחר יגידו לי שלמאתיים תלמידים אין הצדקה להקים בית ספר.

חיים בשארי: אז מה עשיתי בזה?

יצחק גלנטי: אי נכונות ללמוד בבית ספר השני נובעת מטעמים של חינוך לדת זו או קבוצה אתנית אחרת או מטעמים בשל מוצאם, כפי שנאמר פה קודם?

חיים בשארי: זה מוצאם, זה פוליטיקה מקומית של עסקנים ממפלגה מסויימת, כל אחד רוצה שיהיה לו את השלט שלו והכסא שלו, זה כל הסיבות.

חיים בשארי: מבחינתנו הכל בסדר, תכניות לימוד שלנו הם לוקחים אליהם.

חיים בשארי: את כל המורים הטובים שלנו לקחו אליהם.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהבנו את התמונה.

מיכאל מלכיאור: שתי שאלות יש לי.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שלפי הדיווח שקיבלנו פה שבשנה הבאה יש ירידה ניכרת במספר התלמידים.

חיים בשארי: יפה, בוא נסביר למה.

חיים בשארי: הרי מה הסיבה, הרחיבו את אזורי הרישום שלהם, הם בודדו אותנו, הם עושים הכל כדי לחנוק אותנו.

יואל חסון: מנהלת המחוז דפנה לב, אני חייב לומר שאני במהלך הדיון הזה אני מביט עליך, ואני קצת לא מבין את הזחיחות שאת נמצאת בה.

יואל חסון: ואני גם לא בא לשפוט אותך, אבל אני לא הייתי נשאר במאור פנים כזה, ואני עדיין לא שופט כאן מי צודק ומי לא צודק, ובאמת זה גם לא יהיה כזה פשוט, אבל יש לך כזאת בעיה בתוך המערכת, יש כאלה תחושות מצד אנשים, יש כזאת מגמה שבכלל כל בתי הספר האלה שמוקמים, לפחות איך שמתואר, ואגב גם אתם מתארים את זה פחות או יותר בצורה כזאת, ואת נראית לי נורא רגועה בחלקה שלך.

יואל חסון: נראה שהחלקה שלך נורא רגועה, מה שרואים שהיא בוערת לגמרי.

דפנה לב: אני ממש מוחה על ניתוח האופי שלי, ממש מוחה, אני מבקשת מהיושב ראש ממש להתייחס לזה.

דפנה לב: אם אתה רוצה לדעת למה, אני חושבת שנאמרים פה דברים ומופרחים דברים שאני רגילה לסוג הדיון הזה.

דפנה לב: לצערי הדיון הזה מתחדש כל פעם כשמתחלף שלטון.

דפנה לב: אולי הוא יסתיים הפעם.

דפנה לב: או יש חידוש בחירות או ברשות המקומית או בממלכה, ובתקופה שבין לבין מקבלים את כל המשאבים, ומקבלים הרבה מאוד משאבים בבית הספר, ונהנים.

יואל חסון: מה עם בריחת המורים שמדברים עליה?

דפנה לב: בוודאי שאם הולך ומצטמצם אין לי אפשרות להחזיק מורים כשבית הספר הולך ומצטמצם.

יואל חסון: אז מה קורה, אז מקבלים את החינוך הפחות טוב,

דפנה לב: ההצעה שלי בעינה עומדת, להקים בית ספר,

יואל חסון: אבל שש שנים אתם לא מקימים את בית הספר הזה,

זבולון אורלב: העירייה אומרת לך שרק לפני שנה פינו את נועם.

יואל חסון: אבל שש שנים יש את התכנית להקים את בית הספר הזה.

מיכאל מלכיאור: סליחה, לא נעשה פה פינג-פונג, אנחנו כמובן מכבדים ונכבד תמיד בוועדה את פקידי הממשלה הבכירים וגם הפחות בכירים, נכבד אותם ואנחנו מניחים שכל המניעים לטובה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה אבל להבין חיים ממך דבר אחד, כדי להגיע לדברים קונסטרוקטיביים אולי בסוף הישיבה, השאלה שלי אליכם לבית הספר, קודם כל אני יכול להבין את הסקפטיות, ואולי זו גם היתה חלק מהסיבה של השאלה של יואל חסון, כי כנראה היו כן הבטחות וכן החלטות שלא בדיוק עשו את מירב המאמצים לקיים אותם.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להבין את הסקפטיות גם של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: אבל אם היום אומרים לכם שיוקם בית ספר שהוא יהיה עם מלוא התקציבים ובית ספר לתפארת וכל הדברים שצריך להיות, אם הדבר הזה יוקם ואם יש לכם פה את כל, לא רק את ההבטחות אלא את המימוש מבחינת כל התקציבים, האם זה דבר שמקובל עליכם?

חיים בשארי: אני רוצה להסביר, ראש העירייה התגאה בזה שיש שני בתי ספר ממלכתיים רגילים בתוך השכונה.

חיים בשארי: נכון, שכונה גדולה מאוד.

חיים בשארי: אבל אין מה לעשות, הציבור הדתי לאומי הוא מצומצם יחסית.

חיים בשארי: יש לנו בית ספר של ש"ס במיתחם הזה פחות או יותר, אז חלק מהציבור הולך אליו, יש בית ספר של ש"ס שהיה באזור, עכשיו עבר מקום למרכז העיר,

יצחק אוחיון: הוא לא עזב, היתה שם תחלופה ששכבת גיל מסויימת עברה, שהיתה בנאות מרגלית, עברה לבית ספר מכבים, ובנאות מרגלית בשכונת שעריה אחדות באה שכבת גיל אחרת.

יצחק אוחיון: אבל יש להם הסעות מסודרות לכל מקום.

יצחק אוחיון: המערכת הזו היא מבוססת כולה על הסעות.

יצחק אוחיון: המערכת של המעין התורני וגם של החינוך העצמאי.

יצחק אוחיון: פה המצב הוא שונה לחלוטין.

יצחק אוחיון: הוא מדבר על זה שהשכונה.

יצחק אוחיון: בשכונה שהיתה שכונה שכוחת אל בעבר, שכונת עמישב, היום יש שם בית ספר ממלכתי בן תשע מאות חמישים ילדים, ממלכתי דתי.

יצחק אוחיון: וכל ילדי עמישב, לא משנה מצבם ההשכלתי והכנסתם, כולם לומדים בבית הספר הממלכתי שהוא היום בית הספר הגדול בארץ והכי טוב בארץ.

יצחק אוחיון: אותו דבר יהיה בשעריה.

חיים בשארי: אני רוצה להסביר, שאלת למה בית הספר מצטמצם.

חיים בשארי: אז אני מסביר מה קורה.

חיים בשארי: מתקשר הורה לעירייה, אומר רוצה לרשום את הבן שלי לבית ספר ממלכתי דתי.

חיים בשארי: לאיפה אני יכול לרשום אותו, מזכירים את כל בתי הספר, כולל כפר גנים.

חיים בשארי: אותנו לא מזכירים, אנחנו לא קיימים.

חיים בשארי: מבחינתם אם בית הספר לא היה קיים זה היה הכי טוב.

חיים בשארי: עובדה חד משמעית.

מיכאל מלכיאור: אבל שאלתי אותך שאלה אחרת חיים, שאלתי אותך שאלה, אם היום,

חיים בשארי: אני אשיב.

חיים בשארי: דבר נוסף, לגבי הסעות, ראש העירייה מספר עכשיו שש"ס נוסעים בהסעות.

חיים בשארי: הרי שלושים שנה נסענו בהסעות לנאות דוד, אז מה הסעות, הסעות זה כולם.

חיים בשארי: גם אלה של כפר גנים בהסעות לתוך כפר גנים.

חיים בשארי: נגמר הימים שהיינו הולכים עם הסנדלים הקרועות והבלויות, עם התיק על הכתפיים לבית ספר.

חיים בשארי: זה נגמר.

חיים בשארי: היום כולם מפונקים, אין מה לעשות.

חיים בשארי: דבר נוסף, הרי אדון רמי הופנברג, צירפנו פה פרוטוקול, הוא תיאר לנו מצב שמשרד החינוך החליט להקים בתי ספר שכונתיים.

חיים בשארי: לא מניה ולא מקצתה.

חיים בשארי: דבר כזה לא היה מעולם.

חיים בשארי: אנחנו גם דרשנו ממנו לקבל את האישור של ההחלטה הזאת, נעמוד על זה, נבדוק את זה.

חיים בשארי: עכשיו מה אני אומר, אנחנו מתנגדים להקים בית ספר בשכונה כי אנחנו לא סומכים על משרד החינוך, בוודאי לא על העירייה ולא על שום מערכת ציבורית.

חיים בשארי: כמו ששלושים שנה היינו טובים כדי לנסוע בהסעות וללמוד ביחד אנחנו שנה הבאה פתיחת שנה אותנו לא יוציאו, אנחנו חוזרים לכתות שלנו.

חיים בשארי: דרך אגב שיפוצים, תראו בתמונות, עשר שנים אין לנו שיפוצים.

חיים בשארי: פתאום כתום, צהוב, ירוק, פתאום יש תקציבים.

חיים בשארי: במהלך סוף שנה, זה לא ייאמן, הילדים שלנו, סוף שנת לימודים, הילדים לומדים בכתות שלנו, נכנסים עובדי העירייה, דו"חות, אין להם סבלנות להמתין, שלחו אותם דחוף, הרצים יצאו מהלך.

חיים בשארי: ישר, קדימה, מה קרה פה.

חיים בשארי: הבן שלי למד בבית הספר נאות דוד, בכתה ז' לומד בישיבת הרב שי פירון, עם אותם ילדים שהוציאו אותם ממנו.

חיים בשארי: הוא חבר שלהם.

חיים בשארי: מה יקרה בצבא, הוא יסתער ויגיד מה, אשכנזי מכפר גנים, אשכנזי ממקום אחר?

מיכאל מלכיאור: חיים, אני יכול לשאול אותך שאלה, אני מבין את הסקפטיות, אבל אם בכל זאת אתה תראה שבאמת יוקם בית ספר, וזה רציני, ויעמדו בהבטחות, אז אני קשה לי להבין,

חיים בשארי: כבודו, אני אגלה לך סוד, אני בזמנו אמרתי להם, ויודע את זה גם רני הופנברג, כשהוא דיבר קודם הוא דיבר עלי, אני אמרתי חבר'ה, אני אין לי בעיה ללמוד בשכונה.

חיים בשארי: אין לי בעיה.

חיים בשארי: תנו לי חמישים מליון שקל סגור, בפיקוח של משרד החינוך ומבקר המדינה, תנו לי בית ספר לתפארת, עם אולם ספורט כמו שצריך והכל, אין לי בעיה.

חיים בשארי: ותנו לי התחייבות שלא תוציאו אותי מפה עוד חמישים שנה.

חיים בשארי: אין לי בעיה.

חיים בשארי: לא סומך עליכם, למה לא סומך, הנה דוגמא טובה.

חיים בשארי: לפני חמש שנים אמרו לי יש בית ספר, מה מסתבר עכשיו, לפני שבוע מר בן שמחון אמר לנו חבר'ה, שניאור כבר אמר יש מקום, יש מבנה, יש תקציב.

חיים בשארי: מה עכשיו הוא אומר לנו, שאין תקציב בכלל.

חיים בשארי: אתה לא יכול לסמוך עליהם שבוע.

אלכס מילר: אני פשוט בא ורואה איזה שהוא פרדורס, אנחנו עד עכשיו ברוב הוועדות שלנו מתמודדים עם הנושא שבאים הורים ומבקשים מאתנו לבוא ולדון על הנושא שהילדים שלהם לומדים רחוק ויש להם בעיה לנסוע לשם, ופה אנחנו באים ומסתכלים על מצב הפוך.

אלכס מילר: באים הורים ואומרים לנו תשמעו, אנחנו רוצים לנסוע, אנחנו רוצים ללמוד שם.

אלכס מילר: עכשיו אנחנו גם באים ואומרים שיש לנו פה בית ספר של ארבע מאות איש, אנחנו רוצים לעשות שני בתי ספר של מאתיים, ואז בעוד שנתיים יבואו אלינו ויגידו לנו תשמעו, בבית הספר הזה יש מאה או חמישים תלמידים, כי יש ירידה.

אלכס מילר: ואז בואו נדון מה עושים אתם, אז בואו נחזיר אותם, כי אנחנו צריכים את המבנה, יש מבנה חדש, בשביל חמישים תלמידים זה לא מספיק, אז בואו נוציא אותם, נחזיר אותם חזרה ונשתמש במבנה הזה לטובת צרכים אחרים.

אלכס מילר: אז בשביל לא לפתוח את הפתח הזה, אם יש כסף, עם כל הכבוד, תשאירו את הילדים שם, אם הם כל כך נהנים, ותבנו מתנ"ס, ובמקום שהם יבואו מבית הספר בערב ילכו למתנ"ס ליהנות שם.

יצחק אוחיון: ברשותך, בכל פתח תקווה, הילדים לומדים בטווח הליכה מהבית.

יצחק אוחיון: כך צריך להיות המקרה שלהם.

יצחק אוחיון: אנחנו מדברים על הממלכתי.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל זה קצת סותר את הפילוסופיה הבסיסית שהצגת שזה טוב שילדים ילמדו בשכונה, אז זה שסגרתם שם בשכונה ואתם מעבירים, גם אם זה בית ספר של ש"ס, זה קצת סותר,

יצחק אוחיון: סליחה, קודם כל בית הספר של ש"ס זה שינוי מקומי שהיא עשתה במקום.

יצחק אוחיון: עכשיו אני רוצה להגיד לחבר הכנסת ברשותך, אלכס, אני היום עלול להגיע למצב שאותם בתי ספר ממלכתיים הטובים שנמצאים בשכונה להציג לי שאילתא למה אנחנו לא ניסע ללמוד בכפר גלים.

יצחק אוחיון: ואנחנו מתנגדים התנגדות נמרצת שילדי ממלכתי יסעו בכלל, אלא רק ליד הבית.

יצחק אוחיון: זה בטחון, זה חשוב לחיזוק השכונה וכל הדברים.

יצחק אוחיון: עכשיו הם ילמדו באותו בית ספר.

יצחק אוחיון: עכשיו זה עולה מאות אלפי שקלים ההסעות, לאורך שלושים שנה תחשבו כמה עשרות מליונים, כמה בתי ספר היה אפשר לבנות.

מיכאל מלכיאור: עדיין קשה לי להבין אז למה עשית את זה עם ש"ס, כל הטיעונים האלו,

יצחק אוחיון: ש"ס היתה צריכה את בית הספר לבית ספר על יסודי.

יצחק אוחיון: היה להם את השיקולים שלהם.

מיכאל מלכיאור: אבל זה שיקולים שלהם, זה לא אומר שאתם צריכים להסכים לזה.

מיכאל מלכיאור: גם אם זה מסגרת שאינה רשמית, זה לא אומר שאתם צריכים להסכים לזה.

מיכאל מלכיאור: הרי אתם צריכים לשלם בשביל ההסעות ובשביל כל מיני דברים.

יצחק אוחיון: בית הספר הזה מאורגן, זה שינוי פנימי, הוא מתאים לנו ואנחנו הסכמנו לו.

יצחק אוחיון: אנחנו מדברים כרגע, אני מדבר אתך על שכונה בת ארבעים אלף נפש, שהולכת לגדול בששת אלפים משפחות.

יצחק אוחיון: יצטרכו שם בשנה הבאה מאה חמישים מקומות.

אלכס מילר: בראשון לספטמבר יש מבנה חדש?

אלכס מילר: זו השאלה הכי פשוטה, אנחנו דנים פה על הפרדה.

יצחק אוחיון: בראשון לספטמבר 2007, אנחנו בונים בית ספר, בית ספר ממלכתי בר לב, שמונה עשרה כיתות, נבנה בשישה חודשים.

יצחק אוחיון: זה מוקלט.

יצחק אוחיון: עכשיו אנחנו יכולים להקים את בית הספר הזה, עוד באמצע שנת הלימודים הבאה יהיה מוכן.

יצחק אוחיון: כרגע אין לתלמידים האלה בעיה איפה ללמוד, כולם לומדים בכתות מצויינות.

יצחק אוחיון: הם לומדים בכתות קטנות, אנחנו משקיעים בהם.

יצחק אוחיון: אנחנו רוצים לתת לכם היום סקירה.

יצחק אוחיון: חבר הכנסת אלכס, תקשיב טוב, פתח תקוה זו העיר שמשקיעה בחינוך לילד יותר מרעננה, יותר מכפר סבא, בשביל זה קיבלנו את פרס החינוך קודם כל על המשאבים שאנחנו משקיעים.

יצחק אוחיון: ובילדים אנחנו נשקיע יותר.

יצחק אוחיון: גם מה שאנחנו משקיעים, אתם רוצים לקבל נתונים על השקעות, אתם תהיו נדהמים.

יצחק אוחיון: הם לומדים בכתות קטנות, אנחנו מחזיקים אותם ונמשיך להחזיק אותם, עד לפתיחת בית הספר בשנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהתמונה היא ברורה.

מיכאל מלכיאור: רק משפט, כי אנחנו צריכים לעבור גם לשמוע את בית הספר השני.

רונית משה: קודם כל למה אנחנו פה בכלל, זה משום שאין לנו מענה ברמה המקומית, ולא רק שאין מענה, המענה הוא מזלזל ביותר, פשוט רמיסה.

רונית משה: אם אנחנו מדברים עם נציג מינהל החינוך והוא אומר לנו שתפסיקו לחלום חלומות ולחיות באשליות.

רונית משה: גם אם תישארו חמישה תלמידים לא נקבל אתכם.

רונית משה: עם מי יש לדבר.

רונית משה: אנחנו מצטטים לפרוטוקול.

רונית משה: לנו אין בעיה ללמוד עם כולם.

רונית משה: אין שום בעיה.

רונית משה: אני לא ראיתי בארץ מקום שיש גדר הפרדה שחוצצת בין שני מבנים דומים.

רונית משה: בתכנים, שנינו כרגע נחשבים ממלכתיים דתיים.

רונית משה: איפה יישמע כדבר הזה, גדר הפרדה, ריבונו של עולם, איפה.

רונית משה: רק בשביל המוסריות, אני לא יודעת איך לקרוא לזה, מה אני אגיד לבת שלי, מה אני אומרת לבן שלי, למה יש פה גדר הפרדה.

רונית משה: בגלל שלקבוצת הורים מלפני שש שנים, היא זו שיזמה, ולא אנחנו.

רונית משה: מינהל החינוך כל הזמן טוען אתם התחלתם.

רונית משה: שקר וכזב.

רונית משה: אני במו אוזניי שמעתי קבוצת הורים ביום הראשון ללימודים לפני שש שנים ניצבת בפתח בית הספר ואומרת עד כאן, לא רוצים ללמוד עם תושבי השכונות.

רונית משה: מכאן זה התחיל.

רונית משה: ומכאן כדור השלג מתגלגל.

רונית משה: לי אין בעיה לשלוח בהסעות גם קילומטרים אם אני יודעת שהילדים שלי לומדים בקבוצה הומוגנית, מכל המרכיבים ההומוגניים.

רונית משה: אם זה מרכיב כלכלי ומרכיב לימודי ועדתי והכל.

רונית משה: הטרוגני.

רונית משה: לנו אין שום בעיה.

רונית משה: כל הבעיה זה שהם לא רוצים.

רונית משה: ואז מתחילים למצוא סיבות.

רונית משה: זה רחוק לכם, יותר טוב בית ספר שכונתי.

רונית משה: אנחנו ראינו מה היה בבית ספר שכונתי.

רונית משה: הוא המשיך להיות שכונתי הרבה מאוד זמן.

רונית משה: הרבה מאוד.

זבולון אורלב: תודה.

זבולון אורלב: חשוב קודם כל לומר אולי גם לחברי הוועדה שאולי אינם בקיאים בנתונים, שהחינוך הממלכתי דתי קולט כשבעים אחוז מתלמידי הטעוני טיפוח במדינת ישראל, למרות שהוא בקושי עשרים אחוז מהחינוך.

זבולון אורלב: עשרים אחוז מהחינוך קולט כשבעים אחוז מהתלמידים טעוני הטיפוח.

זבולון אורלב: ואנחנו מתגאים בכך שהחינוך הממלכתי דתי הוא חינוך אינטגרטיבי, בחינוך היסודי הוא גם קולט למעלה משמונים וחמישה אחוז של התלמידים העולים מאתיופיה, עם כל הקשיים שיש להם.

זבולון אורלב: מנסים להעליל עלילת דם חמורה ולהטיל כתם חמור מאוד על אוכלוסיה ציונית דתית, וחייבים קודם כל לומר את הנתונים הבסיסיים שחברי הכנסת ידעו, שאין מדובר פה בחינוך ממלכתי דתי שהוא מתחמק מאינטגרציה, שהוא מתחמק ממשימות חברתיות.

זבולון אורלב: ההיפך הוא הנכון.

זבולון אורלב: חשוב לומר, חבריי חברי הכנסת, שלפני שהחבורה הנפלאה שיושבת לפניכם, גם הנהגת העיר וגם הנהגת משרד החינוך והמחוז, לפני למעלה מעשר שנים נעשו שגיאות שגרמו לכך שפתח תקווה זו העיר היחידה במדינת ישראל שחמישים אחוז מהחינוך מהציונות הדתית לא לומד בחינוך ממלכתי דתי.

זבולון אורלב: הוא ברח משם.

זבולון אורלב: כיוון שההנהגות הקודמות שגו שגיאות חמורות בניהול ענייני העיר ובענייני האינטגרציה.

זבולון אורלב: העיר היחידה במדינת ישראל.

זבולון אורלב: ואם לא ננהג בתבונה התהליך ההרסני הזה ימשיך.

זבולון אורלב: לכן, בהמלצת ועדת החינוך בכנסת החמש עשרה, הוקמה ועדה שמשותפת למשרד החינוך, לעירייה, אינני זוכר אם היו נציגי ציבור, אין לי מושג, והיא הגישה את המלצותיה לפני פחות מחמש שנים, ואמרה, כפר גנים יהיה בית ספר ממלכתי דתי, שעריה במקומו יהיה בית ספר ממלכתי דתי.

זבולון אורלב: זאת היתה ההמלצה הבסיסית, שלצערי לקח לעירייה, עד שיש הקצאת קרקע, שנה שנה וחצי.

זבולון אורלב: זה נכון שאני מופתע לשמוע ששנה שנה וחצי משרד החינוך לא נתן את ההרשאה.

זבולון אורלב: ואני חושב שתפקידה של ועדת החינוך היום זה לא לעזוב אלא להחליט החלטה חד משמעית שבהרשאות הבנייה של 2007 שיכולים להינתן כבר באוקטובר 2006 תינתן ההרשאה המובטחת.

זבולון אורלב: כי המלצות ועדת אדלר הן מחוייבות על ידי משרד החינוך והתרבות.

זבולון אורלב: זה לא איזה המלצות באוויר.

זבולון אורלב: ומכאן יבוא כל דבר לתיקונו.

זבולון אורלב: על ידי כך יוכל כפר גנים להתפתח, שכונת שעריה תתפתח, שכונת עמישב מתפתחת כמו שצריך.

זבולון אורלב: זאת צריכה להיות התרופה.

זבולון אורלב: אני מציע לחברים לא להיסחף ולנסות לדוג במים עכורים.

זבולון אורלב: יש כאן הרבה רגישויות.

זבולון אורלב: יש כאן הרבה בעיות שדנו בהן שנים ארוכות.

זבולון אורלב: הפתרון נראה באופק.

זבולון אורלב: אם נחזור חזרה עכשיו לכל המהלך התהליך יהיה הרסני.

זבולון אורלב: יקומו עוד בתי ספר פרטיים ופתח תקווה מוכה בדבר הזה.

זבולון אורלב: צריך להחזיר את פתח תקוה למסלול העיקרי.

זבולון אורלב: מה שחשוב לומר זה גם להדגיש יותר דברים שנאמרו.

זבולון אורלב: התלמידים של נאות דויד, שזה בית הספר של שעריה, והילדים של כפר גנים, נפגשים בחטיבת הביניים המשותפת כמו שצויין.

זבולון אורלב: וחטיבת הביניים היא בנוייה לכתחילה על ידי מדיניות משרד החינוך כהפגשה של בתי ספר של שכונות שונות.

זבולון אורלב: וברוך השם בחטיבות הביניים אין לנו בריחה.

זבולון אורלב: כולם לומדים בחטיבות הביניים הממלכתיות דתיות, של שי פירון ועוד מסגרות אחרות.

זבולון אורלב: אין לנו מסגרות פרטיות.

זבולון אורלב: לאמור יש נכונות אמיתית להתמודדות עם אינטגרציה.

זבולון אורלב: ואני משבח את העמדה העקרונית של עיריית פתח תקוה, שכמו שאתם רואים ראשיה הם לא מראשי מערכת החינוך הממלכתי דתי.

זבולון אורלב: אני משבח את ראש העיר על עמדה נחושה וגם את סגן ראש העיר וגם מנהלת המחוז.

זבולון אורלב: הם לא נמנים על אנשי החינוך הממלכתי דתי.

זבולון אורלב: הם רואים את האינטרס הממלכתי כולו.

זבולון אורלב: ואני מציע לתת גיבוי, גם לעירייה וגם למשרד החינוך, לחייב אותם עם נקודת זמן להוציא את ההרשאה לבנייה, ובכך תבוא גאולה לעולם.

זבולון אורלב: תודה.

אהרון אופנהיימר: אני היום מההורים הפעילים בממ"ד כפר גנים.

אהרון אופנהיימר: נולדתי בפתח תקווה, למעשה לא רחוק משכונת שעריה, בשכונת מחנה יהודה.

אהרון אופנהיימר: למדתי במחזור הראשון, בית ספר שהיום נקרא ממ"ד נאות דוד, וכל הנושא הזה של החינוך הממלכתי דתי הוא ממש בנפשי.

אהרון אופנהיימר: לפני עשר שנים איפשרה המדינה הקמה של בית ספר פרטי, שלמעשה כשהכנסתי את בני הבכור לבית הספר היו בכיתתו, או במחזור, מתוך כששים ילד היו פחות מעשרים ילד משכונת כפר גנים.

אהרון אופנהיימר: אף על פי כן, מאחר וזה בנפשי, השארתי אותו שם, היום אני לא מצטער, דרך אגב, להגיע לשורה התחתונה, ילד מאוד מאוד מוצלח והתוצאות שם לפי דעתי ניכרות.

אהרון אופנהיימר: ופתחנו מערכה בתוך שכונת כפר גנים כדי להילחם עם הדתיים, להביא את ההורים לתוך ממ"ד נאות דוד.

אהרון אופנהיימר: אחרי שלוש שנים התברר לנו בצורה מאוד מאוד ברורה שנכשלנו.

אהרון אופנהיימר: הגיעה השנה הרביעית, שהגיעו בסך הכל שבע עשרה בנים למחזור, היתה דרישה ברורה לפזר אותם בין הכתות, ההורים, ובצדק.

אהרון אופנהיימר: הם לא הסכימו לזה, הם אמרו שמגיעים מעט מאוד ילדים מהשכונה, הם צריכים ללמוד יחדיו, והנושא התפוצץ.

אהרון אופנהיימר: אנחנו הבנו שאנחנו הפסדנו את הקרב בשכונה בתוך נאות דוד ובחרנו בגישה המקובלת בארץ, לבנות ממלכתי דתי בשכונה.

אהרון אופנהיימר: ההיסטוריה מוכרת, לא הצלחנו לעשות את זה מייד בשיתוף של העירייה, עשינו את זה בבית ספר פרטי שהוקם על מנת להיות ממלכתי דתי.

אהרון אופנהיימר: כעבור שנה משרד החינוך הודיע לנו שנפתח ממלכתי דתי בכפר גנים, סגרנו את בית הספר הפרטי, נכנסנו לבית ספר חדש, למבנה חדש, מנהלת חדשה, צוות חדש, ולמעשה נכנסנו בחזרה בתוך בית ספר הממלכתי דתי.

אהרון אופנהיימר: היום אנחנו עדיין במאבק קשה מאוד בתוך השכונה.

אהרון אופנהיימר: בשנה הבאה מגיעים עשרים ילד, מאה ילדים לכתה א', צריך להבין שמתוך תושבי השכונה, כלומר מתוך סל התושבים בשכונה זה לא מאה אחוז.

אהרון אופנהיימר: זה הרבה פחות.

אהרון אופנהיימר: קרוב לחמישים אחוז מהילדים עדיין הולכים לפרטיים.

אהרון אופנהיימר: אנחנו במאבק מאוד מאוד קשה בתוך השכונה, זאת מטרת ייעודו של ממ"ד כפר גנים.

אהרון אופנהיימר: זה מה שאנחנו עושים בהתנדבות.

אהרון אופנהיימר: המכה מבחינתנו זה שכל תושבי השכונה יבואו.

אהרון אופנהיימר: היום מה שקורה שהפרטיים גדלים, הם לוקחים קרוב לחמישים אחוז מתושבי השכונה, הם לוקחים גם משכונות אחרות, זה בית ספר על איזורי.

אהרון אופנהיימר: הייחוד שלנו והמסר שלנו וכל הפעילות שלנו מבוססת על זה שאנחנו ממ"ד שכונתי דתי.

אהרון אופנהיימר: אם נפרק את אחד מהעקרונות האלה, אם יכריחו אותנו לקבל ילדים שאינם דתיים, אנחנו נקרוס.

אהרון אופנהיימר: ואם אנחנו נפסיק להיות בית ספר שכונתי.

אהרון אופנהיימר: אולי אתם חושבים שאתם התושבים היחידים בשכונה.

אהרון אופנהיימר: בשכונת כפר גנים יש המון משפחות לא דתיות שרוצות ללמוד בממ"ד.

אהרון אופנהיימר: וזו תופעה שאנחנו מתמודדים איתה בהצלחה בעזרת הרשות, שמסבירים להורים שממלכתי דתי הוא לתושבים דתיים בלבד.

אהרון אופנהיימר: בעיה נוספת זה הנושא שאנחנו מתגאים בזה שהיום בית הספר שלנו ממוקם במרכז השכונה, במרחק הליכה לכל הילדים מהבית.

אהרון אופנהיימר: רוב הילדים, הבן שלי קם בחמישה לשמונה ובשמונה הוא נמצא בזמן בבית הספר.

אהרון אופנהיימר: זה המוטו של בית הספר, ואם נשמוט אותו לדעתי התוצאה תהיה בסופו של דבר שאנחנו נשמוט את זכות הקיום של בית הספר.

מיכאל מלכיאור: עכשיו נאפשר לחברי הכנסת לשאול שאלות קצרות ואז ננסה להגיע למסקנות.

מיכאל מלכיאור: בבקשה חבר הכנסת הרב אמסלם.

חיים אמסלם: שמענו כאן את כל הנציגים, והייתי רוצה, שוב פעם, כדי שנוכל לקבל החלטה שהיא לטובת התלמידים בראש ובראשונה, כי זה ראש מעיינינו.

חיים אמסלם: הרי המצב הזה ששני בתי הספר שוכנים בצמידות אחד לשני, כאשר גדר מפרידה ביניהם, הוא מצב בלתי נסבל.

חיים אמסלם: בהחלט.

חיים אמסלם: זו נקודת המוצא.

חיים אמסלם: זה מה שהביא אותנו כאן לשבת היום.

חיים אמסלם: אין ויכוח שהמצב הזה הוא שערורייתי.

חיים אמסלם: ישבה ועדה, בזמנו, שדנה ודנה והגיעה למסקנה שאין מוצא אחר אלא להקים בית ספר לתלמידי שעריה בשעריה.

חיים אמסלם: זה לא נעשה.

חיים אמסלם: היו מחדלים, ראש העיר אמר, זו היתה טעות.

חיים אמסלם: יש כאן היום אני מבין ואני מתרשם אדוני היושב ראש, שיש נכונות ליישם את זה ולהביא את זה לידי ביצוע ולידי ביצוע טוב, שבית הספר יהיה לא פחות, אולי אפילו הלוואי יותר טוב מכל בית ספר אחר בפתח תקווה.

חיים אמסלם: ואז נרוויח באמת את המצב שחבר הכנסת אלכס אמר.

חיים אמסלם: בכל הארץ תמיד אנחנו נתקלים בבעיה הפוכה.

חיים אמסלם: כאן התלמידים ילמדו קרוב לבית.

חיים אמסלם: אדרבא, אני לא אומר, היה אילוץ במשך כל השנים, הוצרכתם לקחת בהסעות, יש מצב כזה במקום אחר, אבל אין ויכוח שזה הרצוי וזה הדבר הטוב ביותר.

חיים אמסלם: על מנת לחדד את הדבר הזה ולסיים את זה, ההורים לילדים בשעריה לא רוצים למצוא את עצמם, כיוון שאני מבין שרוב התושבים בשעריה הם בעצם מחתך מסויים, למצוא את עצמם כאילו הנה אנחנו מחזירים אתכם לפינה שלכם ושמים אתכם שם.

חיים אמסלם: האם אדוני ראש העיר אי אפשר לשלב את זה עם אפשרות לגרום לאינטגרציה יותר טובה בבית הספר על ידי הבאת תלמידים, אדרבא, את ההסעות נביא לשעריה.

חיים אמסלם: אבל מה שאני חושב אדוני היושב ראש, תרשה לי, אני חושב שכדאי, צריך וחייבים ליישם את ההחלטה שכבר התקבלה בעבר.

יצחק אוחיון: אני רק רוצה לענות לך כבוד הרב.

יצחק אוחיון: בית ספר שעריה יהיה בית ספר איזורי.

יצחק אוחיון: חבל שלא הבאתי לכם פה את תוצאות ההישגים הלימודיים של תלמידי הממלכתי בשכונת שעריה, בית ספר אורנים.

יצחק אוחיון: איך הם מצטיינים בחטיבות ובתיכונים.

יצחק אוחיון: כאשר ייפתח בית ספר תהיה אליו נהירה עצומה.

יצחק אוחיון: לא האמנו, ואני רוצה לחזור עוד מלה, כשהתחלנו לפני שבע שנים בית ספר מורשה בעמישב התפרק מתלמידיו והלכו לפרטיים.

יצחק אוחיון: אמרנו שאנחנו נילחם בפרטיים, פירקנו אותם בשכונה, ויש תשע מאות ילדים במורשה, בית ספר שמושקעים בו כספים עצומים.

יצחק אוחיון: להוכיח לפרטיים שאנחנו יכולים להיות יותר טובים.

יצחק אוחיון: ועובדה שיש שם תשע מאות חמישים.

יצחק אוחיון: והלוואי, אנחנו נלחמים עכשיו, יושב ראש הוועדה, לקבל תוספת כיתות, כי ההורים רוצים ללמוד בעמישב.

יצחק אוחיון: בית הספר נמצא בשכונה הידועה לשימצה בעבר שהיום היא נהפכה למרכז בזכות המערכת החינוכית.

יצחק אוחיון: בית הספר הזה שיקום בשעריה הוא יהיה בית ספר דגל, כמו שצריך להיות.

יצחק אוחיון: אנחנו לא מעלים על דעתנו שמישהו מעלה על דעתו שאנחנו כאנשים פוליטיים נדאג שבית הספר הזה יהיה נחשל וירוד.

יצחק אוחיון: זאת לא המשימה שלנו.

רונית משה: הוא אומר שבית הספר הולך ומתפתח במורשה, וזה נכון, אבל הוא לא מציין למה.

רונית משה: יש שם הגירה חיובית דתית לשם.

רונית משה: שכונות חדשות הוקמו.

רונית משה: בשעריה אין צפי לשכונות חדשות דתיות.

רונית משה: אז איך הוא יגדל, לא זו בלבד שאין לו פוטנציאל גדילה אלא להיפך, דורכים ורומסים את בית הספר הזה.

יצחק אוחיון: קודם כל תכניות הבנייה אותם לא יודעים עליהן.

יצחק אוחיון: ברחוב רות הולכים להקים מאה ששים יחידות דיור, ואתם יודעים בדיוק מי יגור שם, אם לא אוכלוסיה מסורתית ודתית.

יצחק אוחיון: בכל מקרה תכניות הבנייה בשכונה, יש התפתחות, כרגע יש למעלה ממאתיים ילד.

יצחק אוחיון: יש ילדים שהולכים לממלכתי כי אין להם, יש ילדים שהולכים לש"ס ורוצים דווקא ממלכתי דתי.

מיכאל מלכיאור: כבוד ראש העיר, אני רוצה לנסות לסכם פה את הדיון.

מיכאל מלכיאור: זה דבר לא פשוט, אני חושב שנעשו דברים בעבר שממש היו לא נכונים, וזה מדיניות, זה לא רק קשור לפתח תקווה.

מיכאל מלכיאור: מבחינתי, כשהתחילו בתוך המערכת הציונית דתית לטפח את האליטיזם של בתי ספר פרטיים שם התחילה כל הרעה.

מיכאל מלכיאור: כי אחרי שהדבר הזה קרה אז ברור שאז כל המערכת מושפעת מזה.

מיכאל מלכיאור: וגם כשחבר הכנסת זבולון אורלב בצדק מציין את התרומה של המערכת הממלכתית דתית לאינטגרציה הכללית בחברה הישראלית, אין ספק שהירידה המתמדת בממלכתי דתי גם נובעת מתוך השיטה האליטיסטית שחלק מהציונות הדתית דגלה בה, ואני חושב שאנחנו בהסכמה בשאלה הזאת.

מיכאל מלכיאור: לכן נמצא הכל בתוך המערכת הממלכתית, ויש פה עיוות, אין ספק שנוצר פה עיוות, כתוצאה מכך שהמדיניות הכללית איפשרה את בניית המוכר שאינו רשמי, שלקח במקום כמו פתח תקווה חמישים אחוז מהאוכלוסיה של הציבור הממלכתי דתי.

מיכאל מלכיאור: ופה מקור הרעה.

מיכאל מלכיאור: לדעתי כולם קורבנות של הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: גם בבית הספר בנאות דוד, שאין ספק שקורבנות של המצב הזה, וגם במידה רבה מאוד בית הספר בכפר גנים קורבנות של המצב הזה.

מיכאל מלכיאור: זה אני אומר כהערה כללית, ואני מבקש להעביר את זה גם לחמד ואני מניח שזו גם תהיה עמדת הרב אדלר, אז אני לא מביא חידוש גדול, אבל אני מתקומם נגד הדבר הזה הרבה מאוד שנים, כי זה הורס, ממש הורס את החינוך הממלכתי בישראל.

מיכאל מלכיאור: עם כל זה, כשהגענו למצב כפי שהגענו, אני הייתי מציע, תוך שיח עם ההורים של נאות דוד, שמסיבות מוצדקות או לא מצודקות, אני לא אכנס לזה, מרגישים שהבטיחו להם הבטחות שלא קוימו בעבר, ושזה לא בראש, גם אם יש הישגים, ויש הישגים, אנחנו יודעים את זה, נפלאים, של עיריית פתח תקוה בתחום החינוך, לא בטוחים בתהליך הזה.

מיכאל מלכיאור: לכן אני מציע, שוב, בשם הוועדה, כל אחד יכול לקבל או להתנגד אחר כך, אני מציע שתיכנסו לתהליך מאוד מואץ של בניית בית הספר, כפי שאתם בעצם כולם מסכימים, אבל שזה יהיה בית ספר, שלא נהיה במצב של אין תלמידים, אפשר הרי להשקיע את מה שצריך להשקיע מטעם העירייה, משרד החינוך יכול לתת את ההרשאה, והעירייה יכולה לתת, מה שקראת, ראש העיר, שזה יהיה ספינת הדגל של החינוך בפתח תקווה, זה צריך במעשים לשכנע את ההורים.

מיכאל מלכיאור: אני משוכנע שאם ההורים יראו שהדבר באמת הופך להיות ספינת הדגל, ותשקיעו בזה כל מה שצריך לעשות בשביל לבנות את בית הספר בשעריה, אז באמת ישוכנעו, והדבר יבוא לפתרונו.

מיכאל מלכיאור: אני לא יכול לראות כרגע פתרון אחר שיכול להתקבל על כל הצדדים, אבל צריך לעשות את זה תוך הידברות עם בית הספר נאות דוד, עם כלל האוכלוסיה, שיראו שזו תהיה ספינת דגל.

מיכאל מלכיאור: ישקיעו שם וידאגו שזה יהיה ההצלחה .

מיכאל מלכיאור: הייתי מאוד רוצה לקבל פה איזה תיחום גם בזמן, של הרשאה, זה גם מה שכתב חבר הכנסת זבולון אורלב, גם חבר הכנסת אמסלם, אנחנו רוצים לקבל תיחום בזמן, מתי משרד החינוך יתן את ההרשאה, והתכניות, ואנחנו נעקוב, בוועדת החינוך, אנחנו ניקח על עצמנו, גם נעקוב אחרי הביצוע, ובאמת להפוך את הדבר הזה, ואז כל דבר יבוא על מקומו בשלום, ובאמת מוכיח את זה גם התיכון של הרב שי פירון, שאני מכיר אותו, ובאמת זה תיכון לתפארת, שאפשר להשתלב יפה מאוד ביחד.

מיכאל מלכיאור: אז בואו אני מציע שנקבל את ההחלטה הזאת, אם זה מקובל על כולכם.

אלכס מילר: מבחינת הזמן אנחנו רוצים לדעת מתי בעצם העירייה,

רונית משה: ברגעים אלה מתבצעת העברה בין המבנים בכוח, בניגוד לדעתנו, בלי לשאול אותנו.

רונית משה: אדוני היושב ראש, לא שואלים אותנו.

מיכאל מלכיאור: רונית, תשמעי, אני, כפי שציינתי, התהליך הזה חייב להיות מתוך הידברות.

מיכאל מלכיאור: גם הפתיחות שלכם היא נחוצה.

מיכאל מלכיאור: תהליך חד צדדי לא מקובל פה.

מיכאל מלכיאור: ודאי לא בחינוך.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שזה פתרון נכון, פתרון טוב.

מיכאל מלכיאור: אם יש דברים שאתם מרגישים שנעשים עכשיו שמחלישים את בית הספר כך שיהיה קשה גם להיכנס לבית ספר חדש, אחרי שהוא יעמוד, ותראו, קיבלנו הבטחה שבספטמבר 2007 בית הספר הזה יהיה מוכן.

חיים בשארי: חבל על הזמן, לא נלמד שם.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאם יהיה פה תהליך שהדברים ייעשו מתוך הידברות, מתוך הסכמות עם ההורים, אני חושב שזה כן יכול להצליח.

יצחק אוחיון: אני רוצה להסביר.

יצחק אוחיון: ישנם בשכונה שני מבנים סמוכים.

יצחק אוחיון: ישנם שני מבנים צמודים, שאחד נקרא נאות דוד ואחד נקרא יבנה.

יצחק אוחיון: מה שקרה שבית הספר נאות דוד יש בו שפע של כתות, יותר משיש ביבנה.

יצחק אוחיון: ולעומת זאת בית הספר ממ"ד כפר גנים יש בו יותר מכפול תלמידים ממה שיש בנאות דוד.

יצחק אוחיון: כל מה שעשינו, באותו מיתחם, םהיות ובית ספר נאות דוד הוא בית ספר גדול, והם לא זקוקים לו, ביקשנו, אני קיבלתי החלטה באותו מיתחם להעביר את הילדים שלומדים בכתות באגף זה לאגף השני.

יצחק אוחיון: כתות מפוארות, מסודרות, מצויידות, ממוזגות,

מיכאל מלכיאור: אפשר להוריד את הגדר?

יצחק אוחיון: אני לא יודע על הגדר.

יצחק אוחיון: אני חושב שזה לא בסדר, יורידו את הגדר.

מיכאל מלכיאור: קיבלתם פה הבטחה שאין פה גדר יותר.

יואל חסון: אדוני היושב ראש, השאלה היא, אני מכיר את ראש העיר, ואתה אדם שיודע בדיוק מה קורה בעיר שלך, למה הגדר הזאת הוקמה מלכתחילה, מה היתה מטרתה?

יצחק אוחיון: קודם כל אני אומר לך שאני מצר לשמוע שהקימו שם גדר, והודעתי כרגע על הגדר.

יצחק אוחיון: הגדר הזו זו הגדר של מגרש הספורט, זה נקרא גדר בין בתי ספר?

יצחק אוחיון: זו גדר שמחזיקה את מגרש הספורט שכדורים לא יתרחקו.

יצחק אוחיון: זו הגדר.

יואל חסון: אני מבין את הגישה ואת הרצון לפתור את הבעייה בעצם בניית בית הספר.

יואל חסון: אבל הבעיה המהותית היא, וזאת התחושה הקשה, שמתקבלת התחושה שגם אם בית הספר הזה יוקם, או גם אם תישאר המסגרת שתישאר, בית הספר הזה יהפוך לבית ספר שזורקים אליו, אתה יודע, הוא יהיה בית ספר חלש.

יואל חסון: לא יושקע בו, מורים טובים לא יבואו ללמד בו.

יואל חסון: זאת אומרת התושבים מנסים לקבל תשובה שבית הספר הזה, גם אם הוא יוקם, נגיד שאתם לא מסכימים לבית הספר החדש, אני לא בטוח שלגמרי לא נכון להקים בית ספר חדש.

יואל חסון: זה עניין שלכם, אני חושב שאתם טועים בעניין הזה.

יואל חסון: אבל אני חושב שהתושבים צריכים לקבל את הבטחון שגם אם יוקם בית ספר חדש, ויושקעו בו האמצעים הטכניים של הבניין וכדומה, שמבחינה חינוכית,

זבולון אורלב: הצעתי ליושב ראש למנות אותך ואותי כצוות מעקב לביצוע ההקמה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת יואל חסון שומע את עמדתכם, אפילו במידה רבה מזדהה עם עמדתכם, אז תנו לו לגמור לדבר.

יואל חסון: העניין הוא שאני מבקש גם מהגורמים העירוניים ומשרד החינוך לקבל את הביטחון שגם אם יוקם בית הספר, ואני מקווה שיוקם בלוח הזמנים שמדובר עליו, זה יהפוך להיות בית ספר שיופנו אליו מורים טובים, תהיה לו את כל ההשקעה החינוכית ברמה הפדגוגית, ברמות האלה.

יואל חסון: אני חושש שעוד שנתיים שלוש אני אבקר בבית הספר הזה וזה יהיה בית ספר שבסוף הם יברחו ממנו, ויגיעו מסגרות פרטיות ואחרות וזה יהיה "פיל לבן".

יואל חסון: אני רוצה הבטחה, אני פונה יותר לנציגת משרד החינוך, ומספיק גם עם כל התחושות האלה, עצם זה שהם יושבים עם תחושות כאלה זה מראה שיש כאן בעיה עמוקה.

יואל חסון: הרי לא היו באים, את רואה גם איזה רגשות יש כאן, יש כאן בעיה עמוקה, מדובר בילדים שלהם.

יואל חסון: תני לי את הבטחון ותני לוועדה את הבטחון שבמידה ויוקם בית הספר הזה הוא יהיה בית ספר שיהיה רמות הגבוהות ביותר, בדיוק כמו שאתם משקיעים בכל בית ספר אחר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לדעת מכם, אם אתם נשארים איפה שאתם נמצאים היום, עד שיוקם בית ספר, אם אתם נשארים, הרי בית הספר יוקם מאוד מהר, וזה יהיה אילוץ עוד יותר גדול על משרד החינוך ועל העירייה להקים את בית הספר.

מיכאל מלכיאור: אם אתם נשארים במקום אז אתם, אני שואל, זה לא על דעת העירייה ולא על דעת חינוך, אני שואל שאלה היפותטית, האם אז אתם תהיו מוכנים, בצורה קונסטרוקטיבית להיכנס לשיח לגבי בניית בית הספר.

חיים בשארי: לא.

חיים בשארי: תראה הרב מלכיאור, אני אביא לך תמונה עכשיו של שיפוץ בית הספר.

חיים בשארי: נאות דוד בעשר שנים האחרונות לא צבעו אותו כמעט.

חיים בשארי: אף שנה.

חיים בשארי: פתאום עכשיו, לא שבוע עבר, כבר צובעים אותו.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אז אתם תישארו שם, זה טוב.

מיכאל מלכיאור: אז זה מה שאמרתי, אבל שאלתי אותך שאלה,

חיים בשארי: אין לי בעיה לנהל משא ומתן איתם אחרי שנישאר.

חיים בשארי: אין לי שום בעיה.

מיכאל מלכיאור: כבוד ראש העיר, אני שואל אותך שאלה, אני אומר גם את הדברים שאמר חבר הכנסת יואל חסון, מתוך התחושה של המצוקה, אתה שומע פה נכונות של כלל ההורים להיכנס לתהליך קונסטרוקטיבי של שיח כדי לקדם את המצב, אני שואל האם זה מקובל עליך שיוכלו, הרי הם בבניין הזה הרבה שנים, יוכלו להישאר, זה יהיה מקסימום עוד שנה, יוכלו להישאר בבניין, כפי שהוא היום, במשך השנה הזאת, ובשנת הלימודים הבאה יעברו לבית הספר החדש, ספינת הדגל, בשעריה.

יצחק אוחיון: קודם כל אין שום בעיה לקבל את הבקשה שלך.

יצחק אוחיון: אני חושב רק שזה פשוט בלתי נתפס שבית ספר שיש בו עשרים כיתות ילמדו בו אחת עשרה כיתות ושבע כיתות יעמדו, ועכשיו אני אביא שבעה קרוואנים לבית ספר השני.

יצחק אוחיון: תגיד לי בבקשה אם זה הגיוני.

מיכאל מלכיאור: כבוד ראש העיר, שאלה שלי אליך, כדי לפתור את זה, יש פה הסכמה שלא היתה לפני הישיבה.

מיכאל מלכיאור: יש פה הסכמה גם לגבי כניסה לבית הספר בצורה מסודרת בשעריה.

מיכאל מלכיאור: כדי לפתור את הבעיה, אני לא רואה שום סיבה למה לא יוכלו להשתמש בכמה מהכיתות, אם זה כיתות שעומדות ריק, כמה מהכיתות בבית ספר נאות דוד יוכלו להשתמש, אנחנו מדברים כפתרון ביניים, במקום להביא קרוואנים, במשך שנה, לי זה נראה דבר הגיוני.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שיש פה הזדמנות להגיע לפתרון שמוסכם על ידי כל הצדדים.

יצחק אוחיון: אני מזכיר לכבוד יושב ראש הוועדה שמדובר בשני בתי ספר, בשני מנהלים.

יצחק אוחיון: מה אתה רוצה עכשיו, ששבע כיתות ילמדו במיתחם אחר,

מיכאל מלכיאור: אבל אמרת שזה ממש בניין סמוך,

יצחק אוחיון: כדאי שתראה אם זה אפשרי.

מיכאל מלכיאור: אתם יודעים אם זה אפשרי, אני שואל שאלה,

יואל חסון: אם במחיר של קרוואנים, אם זה יפתור את הבעיה ויתן פה תחושה של שנה זמן ולנסות למצוא פתרון, אז יהיו קרוואנים.

יואל חסון: תאמינו לי, תראו מה התחושות פה של האנשים, מה זה, תושבים שלך, ראש העיר, מה קורה,

מיכאל מלכיאור: מה אתם אומרים, זה דבר מקובל עליכם?

מיכאל מלכיאור: זה עניין של ביניים, כל הבעיה נפתרת.

אהרון אופנהיימר: חיים אמר שכן, שילמדו בכתות שלנו ונאחד את שני המבנים.

אהרון אופנהיימר: צריך להבין, עוד פעם, מנסים לשמוט את הקרקע מהמטרות שהוקמו בית הספר ממ"ד כפר גנים, חיים אמר לפני שנייה, וזה מוקלט, שהמטרה להכניס את הכיתות של ממ"ד כפר גנים לתוך המבנה של ממ"ד נאות דוד היא למעשה לבנות מאגר אחד, מבנה אחד.

אהרון אופנהיימר: זה מה שנאמר, זה לא מה שרוצים,

מיכאל מלכיאור: אני יודע מה אני אמרתי.

מיכאל מלכיאור: אני לא אמרתי, אמרתי שצריך למצוא פתרון ביניים,

אהרון אופנהיימר: הרשות שקלה את הנושא של קרוואנים,

יצחק אוחיון: אני מציע שחברי הכנסת שנבחרו כרגע,

מיכאל מלכיאור: אף אחד לא נבחר.

יצחק אוחיון: אני מציע שכיושב ראש הוועדה תמנה שני חברים שיבואו למקום.

יצחק אוחיון: אם הם יגידו שניתן לקיים את המסגרת שאתה מציע, אני לא מתנגד.

יצחק אוחיון: שיבואו לראות האם זה הגיוני, האם זה נכון לעשות.

יצחק אוחיון: שיבדקו את הכיתות, שיראו לאן אנחנו מעבירים אותם, ויביאו לפניך החלטה, בבקשה.

חיים בשארי: אם רוצים להילחם בפרטיים יש דרך אחת.

חיים בשארי: שהעירייה לא תביא להם מקום, שכל אחד ישלם אלף דולר לבן שלו, אין שום בעיה.

חיים בשארי: מה הבעיה, תהיה החלטה של הוועדה שאומרת למשרד החינוך,

מיכאל מלכיאור: מה שאתה אומר זה דבר שאני לא עקרונית מתנגד לו, אבל את זה אפשר לפתור, אני חוזר להצעה, יואל, אני חושב שהתקדמנו ממש בצורה רצינית, יש פה הבנה של הצרכים של כל הצדדים, הבנה גם מה מקור הבעיה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע באמת שנעשה מה שעכשיו הוצע על ידי וראש העיר הסכים להצעה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נבחן את האופרציה לשנה הקרובה, שנה אחרי זה יש הסכמה כללית, בתנאי שבשנה הקרובה יוכלו להישאר במקום.

מיכאל מלכיאור: עכשיו צריך למצוא את הפתרון לעשות את זה בצורה הגונה, שמקובלת על כל הצדדים.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו באמת מתוך הוועדה, יש לנו שלושה חברים בוועדה, חבר הכנסת יואל חסון, חבר הכנסת אלכס מילר וחבר הכנסת זבולון אורלב, יצאו לשם עכשיו, לא בדיוק בשניה זאת אבל בימים הקרובים, עוד השבוע, לראות בדיוק מה המצב של הכיתות, צריך פתרון ביניים למשך השנה הזאת.

מיכאל מלכיאור: תדווחו חזרה לוועדה, אנחנו מתכנסים בשבוע הבא.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו ניתן למשרד החינוך עד אוקטובר,

דפנה לב: מה שאני מבקשת זה באמת תמיכה חזקה שלכם, מפני שהצרכים מרובים מהיכולת, לפנות למשרד החינוך, אנחנו נמליץ כמחוז, אני מבקשת גם מכם,

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניתן את מלוא התמיכה במקרה הזה של המחוז, כדי שההרשאה תהיה לפני, כי אין טעם, אם ההרשאה לא תהיה לפני אוקטובר אז לא יהיה שום בית ספר בשנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו תומכים בהחלטה, ודאי.

יובל שלמה: עדיין יש בעיה, בראשון לתשיעי אנחנו מגיעים,

מיכאל מלכיאור: יובל, הקבוצה שלנו תשמע אתכם וגם תיכנס לסוגיות הפדגוגיות.

מיכאל מלכיאור: כי אנחנו רוצים שבמשך השנה הזאת בית הספר נאות דוד יפעל ויפרח ויפעל במלוא עוצמתו.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה לכולם.