ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 35, 2006-07-11 10:00

מיכאל מלכיאור: תסביר אולי מה זה אומר חינוך אלטרנטיבי.

עבאס זכור: שהם יסבירו, ההורים והעמותה שהקימה את בית הספר ידברו בהרחבה על בית הספר ועל התכניות ומה זה אומר.

עבאס זכור: אני אומר שהערבים בערים מעורבות סובלים פעמיים.

עבאס זכור: סובלים פעם מהפער הגדול שנמצא בכל המדינה, ממדיניות המדינה, וכולנו מודים בפער הגדול בין שני העמים, שתי האוכלוסיות.

עבאס זכור: וסובלים פעם אחרת ממדיניות העירייה וראשי הערים במועצות, ומדובר על בית ספר שכולל מאה תלמידים עד כתה ג', בית הספר הזה נמצא במקום שמוסכם בין העמותה וההורים והעירייה שזה לא ראוי ללימודים.

עבאס זכור: יש בקשה מהעמותה ומההורים והתלמידים לעבור לבית ספר מתאים יותר, יותר טוב לחינוך הילדים שלהם, יש הצעה אחרת מהעירייה לבית ספר שגם שעמותה וההורים אומרים שגם בית ספר נור לא מתאים, מבקשים שהתלמידים יעברו לבית ספר מתאים מבחינת המבנה, שיהיה מקובל על ההורים ויהיה מתאים לחינוך הילדים שלהם.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת למעשה אין ויכוח לגבי קיום בית הספר, זה בית ספר שמאושר ושמצליח, משגשג, יש הרבה תלמידים, אין ויכוח גם על זה שצריך לעבור מהמקום הנוכחי, שמלכתחילה היה מוסכם שהמבנה ישמש בית ספר רק באופן זמני ולא ראוי ומתאים להיות בית ספר קבוע.

מיכאל מלכיאור: הויכוח זה לגבי המיקום של בית הספר, כשהמיקום איפה שנמצא בית ספר נור, על ידי העמותה, לפי מה שהבנתי, זה מקום עם מפגעים סביבתיים, בטיחותיים ומפגעים אחרים, ולכן אני מבין שהעמותה, לפחות ככה זה הוצג, אני מניח שמי שהציע את זה לא חושב ככה, כי אחרת בטוח לא היו מציעים להעביר תלמידים לשם.

מיכאל מלכיאור: לכן מבקשת העמותה שיהיה מקום אחר כדי שיוכלו לעבור בצורה מסודרת.

מיכאל מלכיאור: האם אני מסכם נכון, נדיה את רוצה להוסיף?

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת נדיה חילו היא גם יושבת ראש של השדולה לערים מעורבות.

נאדיה חילו: אני רוצה אדוני היושב ראש קודם כל בהחלט לברך על קיום הדיון ועל ההיענות המאוד מהירה שלך בעניין ועל הפתיחות שאתה גם באמת מאפשר להעלאת סוגיות ספציפיות וגם לברך את החברים פה מחיפה.

נאדיה חילו: מלה אחת כללית על מערכות החינוך, מערכות החינוך, וזה חשוב לציין את זה, בערים המעורבות, מערכות החינוך הערבית מחולקת בדרך כלל בשונה כמעט מכל המגזר הערבי לשני מסלולים.

נאדיה חילו: מסלול אחד זה החינוך הממלכתי והמסלול השני זה המסלול הפרטי.

נאדיה חילו: זה מאפיין את הערים המעורבות, רמלה, יפו, לוד, חיפה, גם נצרת.

נאדיה חילו: במערכות הפרטיות בדרך כלל יש אחוז, זה לא איזה נתח לא רציני של האוכלוסיה, יש בין ארבעים לחמישים אחוז מהתלמידים שלומדים שם.

נאדיה חילו: התושבים ובכלל ההורים שנים טענו וביקשו שבעצם למה, כלומר למה הילדים נשלחים לבתי ספר הפרטיים, כי ישנה שאיפה שבתי הספר האלה, וזה תכל'ס, כלומר לגופו של עניין, מבחינת ההישגים ההישגים יותר טובים, ואז ההורים שולחים לשם.

נאדיה חילו: קם בית ספר אחד, שאני מאוד מברכת עליו מכמה סיבות.

נאדיה חילו: בית ספר שאמר אנחנו ההורים לוקחים יוזמה, יש לנו גם לנו חזון, אנחנו לפרטי, על אף שזו מערכת מאוד טובה ומשומנת, אבל אנחנו מגיע לנו גם בית ספר ממלכתי, שהוא גם על רמה, שיתן את האפשרויות הכלליות גם של ההישגיות וגם שיטות לימוד חינוכיות חדשניות שעונות על שאיפות הורים מודרנים הייתי אומרת ועל ההתקדמות החינוכית בכלל.

נאדיה חילו: אני מאוד מברכת על היוזמה ואני גם מברכת על החזון שמלווה את היוזמה, שאני חושבת שזה מושתת על עקרונות דמוקרטיים, על עקרונות מאוד מודרניים שהתלמיד במרכז, על עקרונות שאומרים סביבות פיזיות וחינוכיות אמורה להיות בהן גם התאמה לעניין הפיזי, מאוד מאוד חשוב הנושא.

נאדיה חילו: הקבוצה הזאת בהחלט היא קבוצה מתנדבת, שהקימה עמותה, הקימה ופעלה, זו קבוצה גם ציבורית וגם של הורים מאוחדת, והחליטה לפתוח בית ספר.

נאדיה חילו: ההליך הישן של התחנות הייתי אומרת של העינויים שהתלווה בהקמת בית הספר הם התגברו עליו.

נאדיה חילו: זה הוכרע בשלב מסויים גם בערכאה משפטית.

נאדיה חילו: בית הספר הוקם והוכר מבחינה ממלכתית על ידי כל הגורמים הנוגעים בדבר,

מיכאל מלכיאור: זה קצת עצוב שזה צריך לעבור ערכאה משפטית,

נאדיה חילו: חשוב לי לתת את ההיסטוריה, ואני בהחלט אגיע לנקודה שאני רוצה להגיע, כי אני גם הייתי שם וביקרתי וראיתי.

נאדיה חילו: נרשמו מאה תלמידים לבית הספר היום, שזה בית ספר מתפתח, מאה תלמידים לשלוש, ארבע כיתות זה מספר מאוד מאוד רציני, כשהמגמה היא להמשיך באותה מתכונת של בית הספר שכל שנה מתפתח כיתה נוספת, ואני בהחלט משווה אותו לעוד איזה בית ספר ביפו, באותה שיטה, אבל שם זה פרטי, מכל מיני סיבות, שאני הייתי מעדיפה שזה גם יהיה ממלכתי וזה לא אמור לפגוע.

מיכאל מלכיאור: זה מוכר שאינו רשמי?

נאדיה חילו: הדמוקרטי שאני עכשיו גם מטפלת, ויש עוד אחד אורתודוכסי, וזה מאפיין, אני רוצה ליזום דיון עכשיו בשדולה, ודיברתי עם השרה על כל הנושא של בתי הספר הפרטיים, ואולי ניזום את זה, בכל בתי הספר, יש איזה שמונה עשרה או עשרים, בערים מעורבות, שצריך פעם לבוא ולעשות אולי איזה כללים גם בלאפשר דברים.

נאדיה חילו: כי השתנו דברים.

נאדיה חילו: זה עניין לדיון אחר שאני גם רוצה עם היושב ראש להתייעץ בעניין.

נאדיה חילו: נפתח בית הספר, על פי כל הדעות המקצועיות, החינוכיות והציבוריות בית הספר מוצלח.

נאדיה חילו: יש שם מנהלת מוצלחת, יש ילדים ויש הורים.

נאדיה חילו: אני גם דיברתי עם ההורים אדוני היושב ראש, עם קבוצה של הורים גם דיברתי באופן אישי.

נאדיה חילו: בנושא של המבנה.

נאדיה חילו: יש פה קייס אישי של מבנה אבל יש פה אמירה כללית שצריכה גם להיאמר.

נאדיה חילו: מה לעשות , מגיע לאוכלוסיה הערבית, אחרי חמישים או ארבעים שנה, גם בית ספר חדשני.

נאדיה חילו: גם מבנה וגם בניה.

נאדיה חילו: זה מגיע.

נאדיה חילו: על פי העקרונות שאני מאמינה בהם.

נאדיה חילו: העירייה הציעה איזה מבנה, שבהתחלה, וצריך להיות גם עם יושר, ההורים בעמותה דרשו את המבנה הזה, זו היתה יוזמה שלהם לבקש את הבית ספר הזה, בית הספר נור.

נאדיה חילו: והעירייה כן נענתה לעניין הזה ועשתה תכניות.

נאדיה חילו: אבל אחרי בדיקה מדוקדקת, וגם מותר להורים לחזור בהם אחרי בדיקה, אחרי התייעצויות, הם הגיעו למסקנה שבית הספר הזה הוא לא מתאים מבחינה פיזית, וחוסר ההתאמה שלו נובע מכמה סיבות.

נאדיה חילו: אחת, בית ספר ממלכתי אלטרנטיבי דמוקרטי הוא גם אמור להיות בנוי פיזית גם בצורה אחרת, של חללים פתוחים ושל התאמה פיזית מסויימת, ואני מכירה את הנושא הזה, מכירה את זה כי הייתי יועצת של הג'וינט על הקמת סביבות חינוכיות אחרות, לאו דווקא במגזר הערבי, כלומר אני ייעצתי בכלל ואני הסתובבתי והקמתי, וזה אמור להיות מותאם גם לעקרונות במקביל, לכל מה שהם רוצים, התלמיד במרכז, ושייכות אישית, וצמיחה, וכל העקרונות שבהחלט חשובים וחדשניים.

נאדיה חילו: הוא בית ספר ממלכתי, רגיל, ויש כדוגמתו, כדוגמת הבית ספר הזה במדינת ישראל יש עוד שניים אם לא שלושה בתי ספר, אחד או שניים באזור תל אביב שאני מכירה, בית ספר טבע, בית ספר אומנויות, יש עוד בית ספר דמוקרטי באזור, ואני מכירה.

נאדיה חילו: היה תהליך.

נאדיה חילו: היום אין לנו בעיה של מימון, ואין בעיה של להכיר בבית הספר.

נאדיה חילו: אדוני היושב ראש, היתה פנייה אלי, ואני במסורת העבודה שלי גם נוסף לניירות וללמידת הנושא אני גם הולכת ובודקת בשטח, על אף שאני לא מהנדסת, אבל יש לי גם התרשמות וגם דעה בעניין.

נאדיה חילו: אני הלכתי לבית הספר ביום ראשון, למבנה עצמו, וגם לא הסתפקתי רק בחיצוני, להדגיש שזה גם סיפור שם שהוא נמצא באיזה צומת מאוד בעייתית, שעל פי כל ההערכות האוויר שם, ואם אנחנו נבקש בדיקה, זה ילדים קטנים, לבדוק את איכות הסביבה ואת כל הנושא של הזיהומי אוויר יכול להיות שהוא גם ייפסל מהבחינה הזאת.

נאדיה חילו: אבל מה עוד שהמבנה זה על הפנים.

נאדיה חילו: הוא פשוט רעוע, אבל העירייה אומרת אנחנו נתקן ונבנה וזה.

נאדיה חילו: אבל יש דברים שגם אי אפשר לתקן.

נאדיה חילו: דוגמא, החצר, שאמורה להיות חצר, מאוד קטנה, והיא מלאה, אני לא ספרתי אבל בחזות עין, אולי עשרים עמודים, עמודי בטון כאלה שהמרווחים בין עמוד לעמוד מאוד קטן, שמספיק, וכולנו יש לנו ילדים קטנים או היו לנו ילדים קטנים, אבל אם ילד אחד, בריצה ובמשחקים חופשיים, דוחף ילד אחר, אני לא יודעת ולא רוצה לחשוב על מה תהיינה התוצאות בעניין הזה.

נאדיה חילו: דבר נוסף, אני חושבת שלקראת שנת הלימודים הבאה, מה שלא יעשו בית הספר לא יוכל לתפקד כבית ספר.

נאדיה חילו: הוא פשוט הרוס, הרוס טוטאלית.

נאדיה חילו: יש המון המון מה לשפץ בו.

נאדיה חילו: זה מבנה נטוש שתים עשרה שנה.

נאדיה חילו: לא חלונות, לא גישה, לא חצר, לא כיתות.

נאדיה חילו: יש מדרגות, זה קומה שלישית.

נאדיה חילו: אני דיברתי עם ראש העיר והבנתי שמבחינת רצון, אני חייבת לציין את זה, יש לו רצון טוב, והוא מציע את המבנה והוא גם מקדיש איזה סכום נכבד הייתי אומרת.

נאדיה חילו: ואני אומרת דבר אחר, אני בעד, אם יש שם הורים בעמותה, ואני בגישה הזאת כל חיי, שאומרים לא מתאים, שיתוף התושבים בעניין הזה ודעתם אמורה להיות במרכז ההשפעה וקבלת ההחלטות בעניין.

נאדיה חילו: קבוצת ההורים הזאת, בלי לפגוע בהורים אחרים, היא קבוצה טובה, חזקה, מודעת לצרכים וגם מקדישה.

נאדיה חילו: כלומר היא לא רק מבקשת מאחרים, היא גם תורמת לקהילה.

נאדיה חילו: ואנחנו כן רוצים לעודד אנשים מהסוג הזה, שלא רק באים בטענות, וזה מה שמצא חן בעיניי בסגנון שלהם, הם אומרים אנחנו גם לוקחים אחריות, אנחנו מנהלים, אנחנו מתנדבים, אנחנו תורמים.

נאדיה חילו: אני אומרת דבר אחד עקרוני, להורים ולעמותה יש היום הצעות אחרות של בתי ספר, שהם אומרים גם נמצאים, אבל מה, מאוד חשוב, וזו תהיה המלצה שלי, גם אם יש משהו זמני, עם באמת אפשרות וראייה עתידית לבנייה.

נאדיה חילו: מה קורה, מה קורה אם בונים בהחלט משהו מאוד על רמה במגזר הערבי פעם, זה מגיע, זה כן אפשרי, אני לא מדברת על פתרון של שנה, אנחנו הלכנו, וביפו פתחנו גם בית ספר דמוקרטי, הוא היום ממלכתי, הוא חמש שנים במבנה לא שלו, והשנה התחילו לבנות.

נאדיה חילו: משהו מאוד על רמה, מאוד מסודר.

נאדיה חילו: אתם יודעים מה, זה יהיה הרווח של כולנו, לא רק של התושבים.

נאדיה חילו: זה יהיה רווח של תרומה בכלל לאזרחות הטובה, זה יהיה רווח לדו קיום, זה יהיה רווח לילדים בעיקר, וזה בהחלט יהיה דוגמא.

נאדיה חילו: זה אמור להיות אינטרס לא רק של התושבים אלא אינטרס על שאני בהחלט רואה פה.

נאדיה חילו: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני בליברליות יתר איפשרתי לנדיה לדבר כל כך בהרחבה.

מיכאל מלכיאור: אני אהיה פחות ליברלי בהמשך הדיון כדי שנוכל גם להגיע לתוצאות.

מיכאל מלכיאור: גם לא צריך לחשוב על מה שכבר נאמר כי התמונה של מה שקורה מאוד ברורה.

מיכאל מלכיאור: יש מספר חברי כנסת שביקשו לדבר, ברשותכם אני חושב שחשוב קצת לשמוע את הצדדים פה, כדי שיהיו לנו את כל הכלים.

מיכאל מלכיאור: אם אתם תרשו קודם נשמע את העמותה, את העירייה, משרד החינוך, כדי שנראה עם מה יש לנו עסק.

מיכאל מלכיאור: כי הבנו את הבעייתיות, בית ספר טוב, לא צריך להוסיף שבחים לבית הספר, אני באמת שמח שכולם מסכימים שזה בית ספר טוב וצריך לתת חיזוק גם מהמקום הזה כי שהוא יוכל לא רק להתקיים אלא גם להתפתח והמגמות בהחלט ברוכות.

ג'מאל זחאלקה: יש בקשה של בית הספר שהמקום יועבר למקום אחר.

ג'מאל זחאלקה: יש אפשרות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נמצאים במצב, חשוב מאוד לדעת, בעיר חיפה יש חלופה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר אנחנו לא נמצאים במקום שאין חלופה.

ג'מאל זחאלקה: אם לא היתה חלופה מילא, אבל יש בחיפה מקומות שהעירייה הציעה אותם בעבר לתושבים, אז יש חלופות.

ג'מאל זחאלקה: זו נקודה אחת.

ג'מאל זחאלקה: החלופות קיימות.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני, בית הספר, יש מנהלת מוצלחת שהיתה בשנתיים האחרונות, יש מכרז אני מקווה שלא ייפגע גם, שיש חשש שזה גם ייפגע.

ג'מאל זחאלקה: הנקודה השלישית כבוד היושב ראש, העיר חיפה היא אחד המקומות הבודדים בארץ, אולי היחיד, שמתקיימים בו ניצנים של חיי עיר לאזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מייחלים ורוצים שהאוכלוסיה הערבית בחיפה תקרין על סביבתה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר אנחנו לא רואים, בחיפה זה לא רק צרכי התושבים של בית הספר אלא תקוותנו היא שבבית הספר הזה יתפתחו שיטות חינוכיות שאפשר להעתיק אותן לכלל האוכלוסיה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: מכאן חשיבותו הרבה של בית הספר הזה במיוחד.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה רק להגיד לכל חברי הכנסת, היהודים והערבים כאחד, באמת תדברו איתי, יש לנו אפשרות לעשות את זה, ודברים שחשובים לכל חבר כנסת חשובים לוועדה, ואנחנו נעשה את זה בשותפות, בגלל שעברו שלושה שבועות אני כבר לא זוכר, אז אני מתנצל חבר הכנסת זחאלקה.

חנא סוייד: אדוני היושב ראש, לא צריך להכביר במלים על החשיבות והייחודיות של בית הספר הזה שאנחנו דנים בבעיה שלו.

חנא סוייד: מהחומר עולים המונחים דמוקרטי, הומניסטי, יוזמה של האוכלוסיה, של האזרחים, של ההורים, מעורבות משמעותית של ההורים, התחברות של זהויות מרובות של התלמידים, השתייכות חברתית לאומית, זאת אומרת זה בית ספר מיוחד.

חנא סוייד: לבית ספר מיוחד כזה לא ראוי לתת מבנה של בית ספר שנטשו אותו, בית ספר קונבנציונלי שנטשו אותו לפני שמונה עשרה שנים.

חנא סוייד: זה לא נראה הגיוני, מה פתאום, אם בית הספר ההוא ננטש לפני שמונה עשרה שנים, ולא בכדי.

חנא סוייד: הוא ננטש בגלל המיקום שלו, בגלל שהמבנה שלו לא מתאים.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע את זה כעובדה או שזו השערה שלך?

חנא סוייד: לא, אני יודע, עובדתית.

חנא סוייד: דובר כאן על העניין הבטיחותי, על המיקום שלו, על הזיהום מכלי רכב, פשוט מאוד מקום לא ראוי.

חנא סוייד: ולכן מה שננטש לפני שמונה עשרה שנה על ידי בית ספר קונבנציונלי לא ראוי לשמש בית ספר מיוחד בעידן הזה.

חנא סוייד: להשוואה אני רוצה להגיד, יש בית ספר בנצרת ששמו מסר, זה בית ספר לחינוך אלטרנטיבי על אותה מתכונת.

חנא סוייד: עיריית נצרת, למרות האמצעים הדלים שברשותה, חכרה קרקע, בנתה בית ספר לתפארת, מבנה לתפארת, ונתנה אותו לבית ספר מסר בנצרת.

חנא סוייד: אני חושב שאותו דין צריך לחול גם על בית ספר חיוואר בחיפה.

חנא סוייד: זה מבחן גם של המערכת, גם של עיריית חיפה לגבי הרצינות שלה לקיום יחסי דו קיום אמיתיים בין יהודים לערבים בחיפה.

דב חנין: אני רוצה להוסיף עוד דבר שלא נדון פה.

דב חנין: אני כמובן מצטרף לכל מה שאמרו חבריי חברי הכנסת קודם, אני לא רוצה לחזור על הדברים, אני מסכים אתם לגמרי.

דב חנין: אני רוצה לדבר על ההיבט הסביבתי אדוני.

דב חנין: יש פה מקרה באמת אבסורדי לחלוטין.

דב חנין: למעשה החצר של בית הספר המתוכנן היא לא חצר אמיתית.

דב חנין: הם אמורים לשחק בקומת העמודים של המבנה, שזה תמיד בעייתי.

דב חנין: אבל במקרה זה זה בעייתי במיוחד מכיוון שבית הספר נמצא ליד ציר תנועה של עלייה מהשכונות היותר נמוכות של חיפה כלפי מעלה.

דב חנין: כאשר רכבים נמצאים בעלייה כמות הזיהום שהם מייצרים היא כמובן גדולה יותר.

דב חנין: הזיהום שנפלט ייקלט באותו שטח שבו התלמידים אמורים לשחק.

דב חנין: אנחנו נמצאים פה באיזו שהיא מלכודת זיהום.

דב חנין: עכשיו אני יודע אדוני, כמוך, שיש לנו גם מקרים נוספים של בתי ספר שבהם יש זיהומים בישראל, אבל אני חושב שזה מקרה אבסורדי במיוחד שאנחנו מייצרים את הבעיה.

ענת ריבלין: זה נושא שבדמנו בדיוק כמו שאתם מעלים.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניקח את זה בחשבון לגבי בית הספר הזה אבל לא נקבע שכל התלמידים של חיפה צריכים לעבור לעיר אחרת.

ענת ריבלין: שתבינו שנושא הזיהום בחיפה ובקריות הוא בדמנו ואנחנו נשמח על כל יוזמה של הגברת נדיה וחברי הכנסת האחרים.

ענת ריבלין: אתם פשוט עליתם על נושא שהוא כל כך חם מבחינתנו שאין לנו בעיה.

דב חנין: אני מבין שגבירתי מהעירייה, אז אני שמח קודם כל שאת מצטרפת, אני בהחלט מקבל את זה בברכה, אבל אני חושב שמסקנה מעשית של ההצטרפות הזאת, כרגע, קונקרטית, זה למנוע שבית ספר, שלא נמצא שם,

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמח, אנחנו נשמע את עיריית חיפה עוד שנייה.

מיכאל מלכיאור: ההערה הראשונה היתה במקומה, אחר כך זה התפתח לדבר שאנחנו לא רוצים פה כי אנחנו עושים דיון מסודר.

דב חנין: יש לנו פה שתי בעיות עקרוניות מיוחדות לבית הספר הזה.

דב חנין: דבר ראשון, בית הספר הזה לא נמצא כרגע במקום המזוהם הזה.

דב חנין: יש הבדל בין היכולת שלי היום לפתור את כל הבעיות של בתי ספר מזוהמים אחרים, שהייתי רוצה לעשות את זה, אבל זה כבר שם.

דב חנין: עכשיו אתם מביאים בית ספר שלא נמצא במקום הזה ואתם רוצים להכניס אותו לשם.

דב חנין: זאת בעיה אחת שהיא בעיה מיוחדת.

דב חנין: בעיה שנייה, שהיא בעיה מיוחדת בכל הכבוד היא בעיית קומת העמודים.

דב חנין: בעיית קומת העמודים זו מלכודת זיהום אוויר הרבה יותר קשה מאשר כאשר החצר היא פתוחה.

דב חנין: אם את מכירה את הנושא את כמוני יודעת שאנחנו מדברים פה על בעיה אחרת, זו לא אותה בעיה.

דב חנין: אני נגד שבתי ספר יהיו ליד צירי תנועה מזהמים גם כשהחצר היא פתוחה.

דב חנין: אבל כאשר מדובר בקומת עמודים, כאשר זיהום האויר חודר, ואנחנו מדברים על חומרים שהם כבדים והם נוטים להצטבר למטה, וממילא יש קומת עמודים והם לא יכולים לעלות למעלה, זה המקום שבו תלמידים משחקים, מוציאים אנרגיה, נושמים יותר, זה בסדר, אני יודע שמשרד איכות הסביבה מוציא מדי פעם המלצות בימים מסויימים לא לנשום, אבל בוודאי כשתלמידים נמצאים בקומת העמודים הם חייבים לנשום והם נושמים הרבה וזה טבעי ומובן.

דב חנין: אני חושב שאתם גורמים פה עוול קשה, מעבר לכל השיקולים האחרים.

דב חנין: אפילו אם השיקול הזה היה עומד לבד.

דב חנין: כי עירייה שמודעת לנושא הזה צריכים לקבל החלטה ברורה, לשם לא.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע קודם את ההורים ואחר כך את העירייה כדי לראות אם אנחנו יכולים לקדם פתרון לסוגייה.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

סוהיל אסעד: אנחנו באנו לכאן, קבוצה של הורים, עם הרגשה מאוד מאוד מאוד גרועה.

סוהיל אסעד: אנחנו עומדים כרגע כמה שבועות לפני פתיחת בית הספר של ילדינו ואנחנו עומדים לפני גזר דין מאוד קשה.

סוהיל אסעד: אנחנו הקמנו את העמותה הזו לפני חמש שנים, אני לא רוצה לחזור באמת על הדברים שהובהרו, שדרך קשה היתה לנו.

סוהיל אסעד: לא בשביל זה דרכנו בדרך הזו, לא בשביל זה התחלנו בדרך הזו, כדי להגיע היום לדיון הזה.

סוהיל אסעד: אנחנו מאוד קיוינו, והיתה לנו באמת את התקווה להגיע ביחד עם משרד החינוך ועם עיריית חיפה, להגיע לאיזה שהוא מקום שהוא מתאים מכל הבחינות.

סוהיל אסעד: לצערי, ופה אני רוצה להדגיש נקודה מאוד חשובה לנו, אחד העקרונות הבסיסיים של העמותה ושל בית הספר זה השיתוף פעולה.

סוהיל אסעד: השיתוף פעולה בין הילדים לבין הניהול, השיתוף פעולה בין הניהול ובין ההורים, בין ההורים ובין העירייה, בין ההורים ובין משרד החינוך.

סוהיל אסעד: אנחנו בשביל זה הרמנו את הרעיון הזה, בגלל שאנחנו יודעים שדווקא שבעים אחוז מהילדים הערבים של חיפה, ולא חמישים כמו ברמלה ולא ארבעים כמו ביפו אלא שבעים אחוז מהילדים הערבים בחיפה לומדים דווקא, זה שני שליש, בבתי ספר פרטיים ששייכים לכנסיות השונות.

סוהיל אסעד: כולנו כאן גדלנו בבתי הספר האלה.

סוהיל אסעד: אנחנו יודעים את הגישה שלהם.

סוהיל אסעד: אנחנו כולנו באמת הצלחנו, אבל אנחנו יודעים את המגרעות של בתי הספר האלה.

סוהיל אסעד: המגרעה הראשית היא חוסר השיתוף פעולה.

סוהיל אסעד: חוסר הקומוניקציה עם ההורים.

סוהיל אסעד: ההורים, עם כל הכבוד לבתי הספר האלה, למעשה כמעט ואין להם מה להגיד.

סוהיל אסעד: כדי להגיע לעמק השווה, כדי לקבל את זכויותינו מהמדינה, ממשרד החינוך, מהעירייה, אנחנו הרמנו את הפרוייקט הזה.

סוהיל אסעד: כדי גם לקבל את הזכויות, גם להרים את הפרוייקט הזה, אבל באווירה של שיתוף פעולה.

סוהיל אסעד: לצערי הרב הנקודה הבסיסית של הבעיה שלנו היום בינינו לבין במיוחד עיריית חיפה היא כנראה שכל הדוגמא הזו של שיתוף פעולה, שיתוף פעולה אמיתי, כנראה שזה לא לרוח של כמה אנשים בעירייה.

סוהיל אסעד: אני חושב שלמעשה הנקודה איפה שהשבירה היתה כאשר אנשים בתוך העירייה הבינו שכנראה השיתוף פעולה זה לא רק להכתיב ולקבל הכתבות אלא גם לשמוע את הדעה האחרות.

סוהיל אסעד: אבל לא רק לשמוע את הדעה האחרת אלא גם להקשיב, ולהבין, ולשתף פעולה עם הדעה האחרת.

סוהיל אסעד: כאן ישנה באמת תפנית.

סוהיל אסעד: תפנית שאנחנו מרגישים שהיא מאוד קשה, לרעתנו.

סוהיל אסעד: וישנה מגמה, ואני לא אסתיר בפניכם, וזה הפחד העיקרי, שלי אישית אבל של רוב הקבוצה שאנחנו מייצגים, למעשה התפנית הזו, שלמעשה בעירייה, בגלל חוסר השיתוף פעולה, בגלל המגמה הזו שאנחנו, כנראה לא נוח להם לעבוד עם קבוצה כמונו, יש מגמה להעביר את כל המסלול של בית הספר הזה למסלול אחר לגמרי, למסלול של בית ספר רגיל, כאשר אתם תשבו איפה שאנחנו אומרים לכם, אתם תקבלו את המנהלת שאנחנו נותנים לכם, אנחנו בכלל בתור עמותה רוצים לגמד את התפקיד שלנו בכל התהליך החינוכי הזה, בכל השיתוף פעולה הזה עם המוסדות.

סוהיל אסעד: אנחנו באמת הרגשנו בשלב מסויים חסרי מעש.

סוהיל אסעד: אנחנו לכן הלכנו בכל הדרכים, כולל בדרך הציבורית, וכולל הגענו לכאן, אליכם, אדוני היושב ראש, הרב מלכיאור, שאנחנו פונים אליכם לעזרה.

מיכאל מלכיאור: אתה יכול להתייחס לאלטרנטיבות שאתם הייתם רוצים לראות לפתרון?

ג'לאל חסן: אני מנכ"ל העמותה.

ג'לאל חסן: כשראש העיר יונה יהב נכנס לתפקידו הוא זימן אותנו והציג רוח מאוד חיובית של שיתוף פעולה.

ג'לאל חסן: ובהתחלה, לפני פתיחת בית הספר הצגנו בפניו שיש בעיה עם בית הספר.

ג'לאל חסן: אכן אנחנו ביקשנו אותו, ובג"צ מתוך מצוקה, אבל יש בעיה.

ג'לאל חסן: וראש העיר אימץ אותנו לחיכו, חיבק אותנו, אמר לנו חבל שלא הייתי באותו זמן, לא הייתם מגיעים לבג"צ.

ג'לאל חסן: לא רוצים את נור, אנחנו נמצא אלטרנטיבות.

ג'לאל חסן: אנחנו נעבוד, נמצא, הוא דיבר אפילו על בנייה.

ג'לאל חסן: עד אז אנחנו נמצא מבנה זמני.

ג'לאל חסן: הקים ועדה, התחלנו לחפש, לצערנו היה פער די בהתחלה בין ההצהרות של ראש העיר לבין ההתנהלות של הפקידות בגישה אלינו, גישה שהיה בה הרבה גימוד, הרבה אי הערכה ליוזמה הזאת.

ג'לאל חסן: בכל מקרה הגענו למבנה זמני, שאנחנו עכשיו נמצאים בו.

ג'לאל חסן: המבנה הזמני הזה לפי ההסכמים היה אמור להיות לתקופה של עד חמש שנים.

מיכאל מלכיאור: היה מדובר על נור לפני שהתחלתם?

ג'לאל חסן: אכן אני מזכיר שבבג"צ אפילו, כשפנינו, דיברנו על נור, וזה מה שאמרה חברת הכנסת, אבל גם שם בעתירה שלנו הסתייגנו בבג"צ מהמבנה.

ג'לאל חסן: צריך לזכור, אנחנו הגענו לבג"צ במצב של עוינות גם של משרד החינוך וגם של העירייה.

מיכאל מלכיאור: אבל למה באותו שלב, למה לא נכנסתם אז לנור באותו שלב, אחרי שזכיתם בבג"צ?

ג'לאל חסן: כי ראש העיר הכיר בזה שאנחנו אכן מסתייגים ולא רוצים אותו.

ג'לאל חסן: אנחנו נכנסנו לדיאלוג עם העירייה בקשר למבנה, והתחילו לעלות כמה רעיונות.

ג'לאל חסן: אני רוצה להתמקד במבנה ספציפי מאוד מסויים, שאכן העירייה הציעה אותו, וזה מבנה שנמצא במושבה הגרמנית, לא רחוק מאיפה שאנחנו נמצאים עכשיו.

ג'לאל חסן: זה מבנה ברחוב הגנים 7, זה מבנה שבשנות השבעים שימש כבית ספר ערבי, שנקרא בית ספר המרכז או גנים, לכל הדעות זה בית ספר שנמצא באזור מאוד טוב.

ג'לאל חסן: נאמר לנו אז, לפני שנתיים, שיש התקשרות עם משרד החינוך כבית ספר להשתלמויות לעובדי הוראה, תוך שנתיים תסתיים ההתקשרות הזאת ואז הוא יהיה פנוי, ויש לנו מסמכים על זה.

ג'לאל חסן: והופתענו לפני תקופה מסויימת כשפתאום הודיעו לנו שהשכירו את המבנה הזה למכללת גורדון, זו מכללה פרטית להשתלמויות מורים.

ג'לאל חסן: המשמעות של הדבר מבחינתנו היא הפרת הבטחה ואמירה מהרשות העירונית שהיא מעדיפה, ובית הספר שלנו זה בתחום האחריות שלה, שהיא מעדיפה איזה שהן התקשרויות שאולי הבסיס שלהן עסקי או אני לא יודע מה על פני לתת מענה לבית ספר שכל כך הם אימצו בהתחלה.

ג'לאל חסן: אנחנו שמענו משיחותו לא רשמיות, מתוך גורמים בכירים בעירייה, שהאזור הזה הוא אזור נדל"ני יקר, ואנחנו לא ניתן לכם אותו.

ג'לאל חסן: זאת התחושה הבסיסית שלנו.

ג'לאל חסן: אנחנו מאמינים שההתקשרות הזאת בין העירייה לגורדון זה לא דבר שהוא משמים, אפשר לפתור את זה בכל מיני דרכים וצורות, אפשר לתת לגורדון איזה שהם פתרונות.

ג'לאל חסן: בסך הכל מדובר שם בהשתלמויות לעובדי הוראה, כלומר הם לא צריכים חצרות, הם לא צריכים מקומות בטוחים, יש עוד כל מיני הצעות, דיברנו על ארכיון העיר לדוגמא, שזה אזור מצויין מבחינת הסביבה האנושית שלו.

ג'לאל חסן: אפשר להעביר אותו לנור גם.

ג'לאל חסן: אנחנו מדברים על ארכיב, שיש בו ספרים וכו'.

ג'לאל חסן: ועוד כמה הצעות.

ג'לאל חסן: לצערנו התחושה הבסיסית שלנו שהם לא רוצים לשים אותנו,

מיכאל מלכיאור: אבל אמרתם שהיה לכם קשר טוב עם ראש העיר, וגם נדיה ציינה את זה, אז מה קורה עכשיו עם הקשר עם ראש העיר, את אמרת שאת דיברת עם ראש העיר על הנושא.

נאדיה חילו: אני דיברתי ביום שישי כי רציתי להבין מה קורה.

נאדיה חילו: אז העמדה שלו, אני מניחה שמישהו פה יציג, הוא אמר אני דווקא באתי כשהיה בג"צ, באתי לקראת הקבוצה והצעתי להם, אני גם מוכן להשקיע כסף בבית ספר הנור.

נאדיה חילו: אז אני הסברתי לו, זה לא רק העניין של הכסף, יש דברים שאי אפשר לשנות.

נאדיה חילו: את החצר ואת העמודים אי אפשר.

נאדיה חילו: לא היתה תשובה.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע את עיריית חיפה.

רחל מתוקי: אני ראש מערכת החינוך בעיריית חיפה.

רחל מתוקי: כבוד יושב הראש, אני מאוד מקווה שאנחנו נקבל זמן לענות על כל הדברים פה.

רחל מתוקי: עם כניסתו של ראש העיר מר יונה יהב, וזה נאמר כאן, התאפשר קיום בית הספר.

רחל מתוקי: כלומר בשלטון הקודם היתה התנגדות נחרצת להקמת בית הספר.

רחל מתוקי: אני מצטרפת למה שאמרה חברת הכנסת, גם אנחנו רואים בעיה קשה מאוד במגזר הערבי בקיום בתי הספר הפרטיים ובהפיכת בתי הספר של החינוך הרשמי בלתי רלוונטים ולא משמעותיים.

רחל מתוקי: בעיר חיפה, אני לא יודעת מה קורה בערים אחרות, בשנתיים אחרונות חל מהפך בהתייחסות לחינוך הרשמי במגזר הערבי.

רחל מתוקי: ראשית הוקמה בעירייה יחידה שנקראת המטה לתנופה החינוך הערבי.

רחל מתוקי: יש למטה הזה תקציב פעולות ששווה בגדולו לכל המגזר האחר היהודי, למרות שהיחס באוכלוסיה הוא הרבה יותר קטן.

רחל מתוקי: עשרה אחוז מכלל התלמידים בערך הם ערבים, למרות שתקציב הפעולות זהה.

רחל מתוקי: מבני החינוך ששייכים לחינוך הרשמי הם המבנים היותר משופרים בעיר.

רחל מתוקי: יש לנו בית ספר תיכון אחד בחינוך הרשמי, שהוקם לפני שש שנים, והוא אחד מהמבנים המשוכללים בארץ.

רחל מתוקי: שמו תיכון שיזף.

רחל מתוקי: יש לנו, רק היום בית ספר הגשר שנמצא בחליסה מקבל אגף חדש שבנינו בכספים משותפים של עיריית חיפה ומשרד החינוך.

רחל מתוקי: כלומר אין בית ספר שלא עבר טיפול ושידרוג.

רחל מתוקי: וזה היחס שלנו גם לבית ספר יוואר.

רחל מתוקי: אנחנו חושבים שיש מקום בעיר חיפה לבית ספר לחינוך אלטרנטיבי ששמו חיוואר.

רחל מתוקי: יש לבית הספר הזה חבלי לידה קשים מאוד, בית הספר לא מתפתח ולא מתרומם כפי שהיינו רוצים שהוא יתרומם, ויש שם בעיות של עזיבה ובריחת תלמידים.

רחל מתוקי: רק אתמול בערב היתה לי שיחה עם משרד החינוך של שלוש כיתות מתחת לתקן, ואנחנו חושבים, ותיכף אני אגיע למבנה, לעיקר, אנחנו חושבים שצריך להקפיד ולחזק את בית הספר.

מיכאל מלכיאור: כמה תלמידים לומדים שם?

רחל מתוקי: לומדים שם כשמונים.

רחל מתוקי: שנה הבאה כיתה א' עם שמונה עשר, עשרים וחמישה אחוז מתלמידי כיתה ב' עזבו.

רחל מתוקי: בדיאלוג שלנו, ויש פה בעיה שאני לא רוצה לדון בה כרגע כי אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכים ללבן יחד עם משרד החינוך, שלא כבבית ספר רגיל, ששם מתקיים דיאלוג עם קבוצת הורים נבחרת, כאן מתקיים דיאלוג עם עמותה, ויש בזה איזה שהוא קושי.

רחל מתוקי: זה בית ספר שהוא לא לגמרי מוכר רשמית במתכונת שאנחנו רגילים, ויש שם איזו שהיא בעייתיות שלדעתנו היא זו שלא מצליחה לאפשר לבית הספר לצמוח.

רחל מתוקי: הוא ממומן על ידי משרד החינוך ועל ידי העמותה.

רחל מתוקי: עכשיו המורים שהם עובדי המדינה מקבלים בחלקם שני תלושים.

רחל מתוקי: אבל זה לא משנה, זה לא רלוונטי.

רחל מתוקי: אני כן רוצה להתקדם ולומר על היחס ועל הדיאלוג שהתקיים עם הנהלת העירייה.

רחל מתוקי: ראש העיר, מנכ"ל העירייה וגזבר העירייה, שהם ההנהלה הבכירה ביותר של עיריית חיפה, קיימה מספר ישיבות עם הנציגים המכובדים שיושבים כאן.

רחל מתוקי: זאת אומרת שיהיה לכם ברור, אם מערכת החינוך בעיר, שיש בה מעל מאתיים גני ילדים ומעל מאה מוסדות חינוך, הכל עובר, התקיימו מספר ישיבות, לא כל הישיבות היו ישיבות שמכבדות את ראש העיר, וספגנו הכל.

רחל מתוקי: זה הגיע למצב שראש העיר הזמין את כל הורי בית הספר באיגרת, יחד עם מנהל מחוז חיפה.

רחל מתוקי: דרך אגב, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך במחוז חיפה והמטרה שלנו, ואני אומרת אותה פה בריש גלי, המטרה שלנו היא להעצים את בית הספר, אנחנו חושבים שהוא ראוי, ואנחנו בטוחים, ותיכף נתייחס לאכסניה באופן ספציפי, אנחנו בטוחים שבית ספר חיוואר במיקום שלו בתוך בית ספר נור יהיה עוגן לקהילה.

רחל מתוקי: אנחנו הולכים להשקיע בבית הספר משאבים ותכניות כאלה שיהפכו את בית הספר לאחד מבתי הספר המתקדמים בעיר, ואנחנו נתייחס לכל הפרמטרים שהועלו כאן.

רחל מתוקי: בדוגמאות שלנו בעיר חיפה, ואנחנו דיברנו על זה עם העמותה, ויש את הדוגמא שהועלתה פה של בית ספר לטבע וסביבה שנמצא בתל כביר, שזאת אחת השכונות החלשות בתל אביב, למרות זאת הוא הפך להיות לבית הספר המבוקש ביותר בעיר.

רחל מתוקי: לאו-בק בחיפה, כשהיה לרב סמואלס אפשרות לבחור מגרש ליד דניה או מגרש במעברות של שפרינצק הוא בחר שם, והיום מגיעים מכל רחבי העיר ללמוד בקרית החינוך של ליאו-בק.

נאדיה חילו: אל תשווי, זה פער בין שמיים וארץ.

מיכאל מלכיאור: מה מתוקצב עכשיו?

רחל מתוקי: אנחנו נגיד הכל.

רחל מתוקי: עכשיו תראו, אני רוצה לשים בצד, ואנחנו נסערים כי גם אני וגם ראש העיר ונבחרי ציבור אחרים אנחנו עוברים מתקפות אישיות שלא פשוטות לנו, ואני בתום לב אומרת לכם שידינו נקיות.

רחל מתוקי: אנחנו צירפנו לכם גם את הבג"צ וגם את חוות הדעת של מהנדס מבנים לגבי המבנה, וגם חוברת לגבי התכניות שאנחנו מתכננים לבית הספר.

רחל מתוקי: אנחנו מכירים את הראיה החינוכית של בית הספר, אנחנו מכירים את הצרכים שבית הספר צריך על מנת לתת לתלמידים את כל סביבות הלמידה שתואמות את האג'נדה החינוכית, ובית הספר על שני מבניו נבנה וייבנה לפי התפיסה הזו.

רחל מתוקי: הוקמה ועדה משותפת לחיפוש.

רחל מתוקי: אנחנו סיירנו ובדקנו את כל החלופות.

רחל מתוקי: יש לנו בסך הכל בעיר, דרך אגב משרד החינוך אין לו שום עניין לבנות בעיר חיפה בתי ספר.

רחל מתוקי: מבחינתם אנחנו צריכים לסגור בתי ספר, ויש לנו מבנים לעוד מאה אלף תושבים, וזה נכון דרך אגב, אבל אנחנו לא נוהגים לסגור בתי ספר בתוך שכונות חלשות.

רחל מתוקי: כל בתי הספר שלנו הם בתי ספר קטנים, הם בתי ספר שהם עוגן בשכונות, כמו בשכונת בת גלים מי שמכיר, כמו בשכונת נווה דוד, אנחנו לא נסגור בתי ספר.

רחל מתוקי: יש לנו בסך הכל בעיר שני מבנים פנויים, שני מוסדות חינוך פנויים.

רחל מתוקי: צריך להבין, הרב מלכיאור, שמדובר בעיר שיש בה הרבה מאוד שיכונים ומעט מידי שטחים ירוקים.

רחל מתוקי: סרקנו את כל המבנים שדוברו כאן, ביניהם גם מוסד חינוכי שאכן נבנה כבית ספר שנמצא ברחוב הגנים.

רחל מתוקי: המקום הזה הוקצה לפני למעלה מעשרים שנה לעמותה, זה לא לגורדון, למעלה מעשרים שנה פועל שם מרכז להכשרת מורים והוא ממשיך לפעול.

רחל מתוקי: אני באופן אישי הייתי אצל יושב ראש העמותה בדיאלוג אתו, ד"ר גולצ'ן מי שמכיר אותו, היה פעם גם מנהל מחוז במשרד החינוך.

רחל מתוקי: זה לא גורדון.

רחל מתוקי: זה עמותה להכשרת עובדי הוראה.

רחל מתוקי: היא מכשירה מורים ויש להם סמל מוסד, הם יושבים שם, והם מעל עשרים שנה מכשירים מורים.

רחל מתוקי: אנחנו לא מקבלים מהם כסף, הם קיבלו הקצאה, אין שם שום עסק כלכלי שעיריית חיפה עושה.

רחל מתוקי: ישנם שני מבנים שהם מבני חינוך פנויים, ורק שני מבנים.

רחל מתוקי: האחד בשכונה יהודית, שנמצאת בכניסה הדרומית של העיר חיפה, והשני בתוך שכונה ערבית.

רחל מתוקי: בדקנו את שתי החלופות הללו.

רחל מתוקי: העמותה פסלה על הסף את שיכון בית הספר בתוך שכונה יהודית, ואנחנו קיבלנו את זה, כיבדנו את דעתם, למרות שקידמנו,

מיכאל מלכיאור: אני מבין שיש פה טיעון שזה לא בגלל שהם פסלו אלא ועד השכונה פסל.

רחל מתוקי: לא, זה לא מדוייק לחלוטין.

רחל מתוקי: יש לנו נסיונות.

רחל מתוקי: והבניין השני הוא בניין שנמצא בתוך שכונה ערבית, ליד הואדי.

רחל מתוקי: יש שם עוד שני בתי ספר יסודיים באותה שכונה, זהו מבנה חינוך תקני, אני בטוחה, ותיכף מיכה שהוא המהנדס מטעם חברת הבת שלנו, שהוא אחראי גם על התכניות וגם על הבינוי של בית הספר הזה, אנחנו בטוחים שהאכסניה, ואתם תיכף תתוודעו אל האכסניה, היא לא תעשה ולא תרים את בית הספר אלא מה שיחזק את בית הספר אלה התכנים,

מיכאל מלכיאור: זה ודאי נכון, יחד עם זה שלאכסניה יש ודאי משמעות ויודעים את כל זה כל מי שעוסק בהוראה ובבתי ספר.

מיכאל מלכיאור: אם את אומרת מראש שהאכסניה זה לא חשוב, מה שחשוב זה התכנים, אני לא מקבל את הטיעון הזה.

רחל מתוקי: בחלק השני של הדברים שלנו אנחנו נתייחס לאכסניה.

רחל מתוקי: אם הייתי אומרת את המשפט הזה אחרי שמיכה יאמר את דברו אולי זה היה מתקבל אחרת.

מיכאל מלכיאור: הדיון פה זה על האכסניה, לא על התכנים של בית הספר.

מיכה בראון: אני כבר שלושים שנה אמון על מבני ציבור בחיפה, ממפקח סגן מהנדס עיר ועכשיו בחברת הבת לבנייה.

מיכה בראון: אני מכיר את כל מאה בתי הספר על בוריים, אני מוכן להצהיר שבית הספר נור לא נופל מאף בית ספר אחר, למעט החדשים שנבנו בעשור האחרון, משום בית ספר אחר.

מיכה בראון: הוא ננטש, אני לא יודע מה הסיבות שהוא ננטש,

מיכאל מלכיאור: כמה נבנו בתי ספר בעשור האחרון,

מיכה בראון: אני לא עונה במקום משרד החינוך אבל משרד החינוך הכיר בהם, כמו בית ספר שיזף, שיש שכונה חדשה למעלה, שהתפתחה מאוד, רמת אלון, בית ספר יבנה לדתיים,

דב חנין: גם בבתי ספר אחרים החצר היא חצר עמודים?

דב חנין: אני פשוט המום.

מיכה בראון: תנו לי את העניין ההנדסי גרידא, השאר תעשו מה שאתם רוצים.

מיכה בראון: אז קודם כל כל התשעים הנוספים כולם נבנו באותן השנים, סביב השלושים, ארבעים, חמישים שנה אחורנית.

מיכה בראון: זה אב טיפוס שהיה, שמשרד החינוך הכיר בו, כולל קומת עמודים.

מיכה בראון: בתי הספר שיש בהם קומת עמודים מברכים על זה, במיוחד לילדים מהכתות הקטנות, כי בחורף ובקיץ הם משחקים מתחת לקומת העמודים.

מיכה בראון: שלא לדבר שישנה אפשרות גם לסגור אותה, היום לפי תקן, מי שיודע, יש תקן 38, אפשר לסגור את זה, זה מחזק את המבנה וכדומה, אבל אנחנו בכוונה השארנו.

מיכה בראון: יש לכם את החוברת, אתם תסתכלו.

דב חנין: גם אם נכנס זיהום לשם?

דב חנין: זיהום אוויר?

מיכה בראון: טרם ניגשנו לתכנון המבנה לקחנו קודם כל את המתכננים הטובים ביותר.

מיכה בראון: יש פה דו"ח של הקונסטרוקטור, שהוא מומחה למבנים ישנים וכדומה, שהוא נותן דרך אגב תשובה לחבר הכנסת ששאל, הוא בין המבנים היחידים שאפילו עומד בתקן רעידות אדמה, שאנחנו עכשיו משתדלים מאוד,

דב חנין: מאוד חשוב לי תקן רעידות אדמה, אני שואל אותך על חצר לילדים שיוכלו לשחק,

מיכה בראון: אני מצהיר שהחצר הזו לא קטנה ולא גדולה יותר מהרבה בתי ספר אחרים במתכונת דומה.

נאדיה חילו: אל תשווה בתי ספר שנבנו לפני שלושים שנה עם בתי ספר חדשים.

חנא סוייד: אתה יכול להגיד מה ההכשרה שלך, אתה מהנדס של מה, אתה קונסטרוקטור?

מיכה בראון: אני לא קונסטרוקטור, בשביל זה לקחתי קונסטרוקטור.

חנא סוייד: אז מה ההכשרה שלך, כי לתכנן ולהתייחס למבנה חינוך זה לא כל מהנדס, תשאיר איתי,

מיכה בראון: אני לא צריך הכשרה, אני לקחתי את מיטב האדריכלים, אני לא קובע,

חנא סוייד: אז אתה עומד כאן על תקן מומחה, ככה הציגו אותך.

מיכה בראון: אני לא מומחה.

מיכה בראון: אני באתי להציג את התכנית,

חנא סוייד: אם מדברים על התאמה של מבנה לבית ספר חשבתי שכן רלוונטי ההכשרה שלך,

מיכה בראון: חבר'ה, אני לא המתכנן, אני לקחתי את מיטב הנוער שיתכנן.

מיכה בראון: לקחנו פה,

מיכאל מלכיאור: התפקיד שלך זה להיות מה?

מיכה בראון: הממונה על מבני הציבור, אנחנו חברת בת שלוקחת מתכננים ומהנדסים.

מיכה בראון: במבנה הזה יש תשעה עשר מתכננים, החל מאדריכל, יועץ מיזוג, יועץ אינסטלציה, קונסטרוקטור, התכנון נעשה על ידי אדריכל רפי כרמי, שתכנן עשרות בתי ספר בארץ.

מיכה בראון: והוא לקח את הפרוגרמה, בידיים נקיות רצה לראות מה אפשר להפיק מהבית ספר.

מיכה בראון: ועל פי הפרוגרמה של משרד החינוך,

מיכאל מלכיאור: למה אתה אומר בידיים נקיות?

מיכה בראון: כי יש הרבה האשמות שכאילו מנסים בכוח.

מיכה בראון: אז אם תסתכלו על התכנית, ואתה קצת יכול לקרוא, הוא הלך וראה שהמבנים אפילו הפתיעו אותנו לטובה.

מיכה בראון: יש שני מבנים, מבנה אחד ישן יותר ואחד חדש.

מיכה בראון: המבנה שאנחנו מדברים הראשון, תסתכלו שלב א', הוא כולל בתוכו את הפרוגרמה הדרושה היום לבית הספר במתכונתה הנוכחית.

מיכה בראון: הישן אני מעריך שהוא בן שבעים שנה.

מיכה בראון: המבנה החדיש הוא שלושים שנה, עונה לכל הדרישות ויתן את הפרוגרמה המלאה של בית הספר.

מיכה בראון: הוא כולל את שש הכיתות שרוצים, הנהלה, שירותים, נגישות לנכים.

מיכה בראון: ועכשיו לתשובה של כולם, לכל מה שקראנו קראנו בכובד ראש, עבור הזיהום שאתם מדברים, אנחנו מדברים על זיגוג כפול, מדברים על מיזוג אויר,

קריאה: זיגוג כפול בחצר?

מיכה בראון: אתה כל הזמן נדבק לחצר.

נאדיה חילו: סליחה, אנחנו כן נדבר על החצר.

נאדיה חילו: ילדי כיתות א', חלק מהעולם החינוכי שלהם זו החצר.

מיכה בראון: החצר היא חצר תקנית לחלוטין,

מיכאל מלכיאור: החצר זה מה שיש בתמונה הזאת?

מיכה בראון: החצר היא זו, אתה יכול לראות בתכנית פה, יש להם את כל המרחב סביב ומתחת לקומת העמודים, מתחת לבניין הזה.

מיכה בראון: זו החצר שמתחת לעמודים.

מיכה בראון: יכולים להשתמש עם רוצים.

מיכה בראון: תסתכל בתכנית הזאת, יש חצר עליונה, יש חצר תחתונה,

נאדיה חילו: המקום הציבורי הזה?

מיכה בראון: שלכם, של בית הספר.

מיכה בראון: אתה רואה בתצ"א, זה כל האתר של בית הספר.

מיכה בראון: יש לו חצרות.

נאדיה חילו: אבל למה,

מיכאל מלכיאור: איפה שכתוב חצר בית ספר עליונה מה המרחק משם לכביש?

מיכה בראון: המרחק משם לכביש, אחרי הפס האדום יש עוד מדרכה והכביש.

מיכאל מלכיאור: ממש על הכביש, שם אתה רוצה שהילדים ישחקו?

מיכה בראון: הם לא משחקים, הם משחקים בין הגדר, כמו כל בתי הספר בחיפה,

נאדיה חילו: לא ככה נבנים היום בתי הספר החדשים.

נאדיה חילו: אני אביא לך תכניות איך נבנים.

נאדיה חילו: סביבות חינוכיות,

מיכאל מלכיאור: אני רואה כאן בתמונה, המרחק פה בערך חצי מטר,

מיכה בראון: מעבר לגדר, כמו גן ילדים, יש מדרכה וכביש.

מיכה בראון: רוב בתי הספר זה ככה, כל גני הילדים הם כאלה.

מיכה בראון: אני לא מתווכח על הגודל חצרות, אני רק אומר שהמבנה עצמו הפתיע אותנו, הוא כולל את כל הפונקציות שהעמותה רצתה ומשרד החינוך מכיר בו למעט אולם ספורט, שזה דרישה שגם מתוך חמישים בתי ספר אולי יש לעשרה, אבל במרחק מאתיים מטר הליכה אנחנו בונים קירוי, שאפשר להשתמש בו גם.

מיכה בראון: למעט זה כל הפונקציות, שימו לב, הכל, מעבדות שרציתם בפנים, כל הנושא של הנגישות לנכים, מעלית, רמפות, חדרי שירותים, עשרים שירותים,

מיכאל מלכיאור: מה התקציב שאתם הקצבתם לעסק?

מיכה בראון: שלב א' יהיה סביב השלושה מליון.

מיכה בראון: הוא יכלול את הבניין בגודל שמונה מאות שבעים מטר.

מיכה בראון: דרך אגב היום יש להם ארבע מאות חמישים מטר.

מיכה בראון: ושלב ב' הוא עוד שמונה מאות מטר.

מיכה בראון: אני מניח שזה יהיה אותו סכום.

מיכאל מלכיאור: וזה הכל מעיריית חיפה?

מיכה בראון: לא, משרד החינוך התחייב להשתתף איתנו.

מיכאל מלכיאור: אני הבנתי שלא הוגשו בכלל תכניות למשרד החינוך.

מיכה בראון: הם מבקשים ממני ואני צריך להכין.

מיכה בראון: הם עוברים למקום חלופי, אני התחייבתי לראש העיר שעד סוף פברואר, סביב סוף פברואר, שלב א' יהיה גמור לאכלוס.

מיכה בראון: בינתיים הם מקבלים מקום ביניים.

חנא סוייד: אני רק מתפלא, מקום אידיאלי כל כך למה הוא היה נטוש עשרים שנה.

מיכה בראון: אז אני רוצה להגיד, אני גם רציתי עם ההורים לעשות דיון, זה יצא לפועל, אנחנו גם אפשר, הכל מאוד גמיש, דווקא בגלל שבית הספר ישן הוא מאוד גמיש ואפשר את החללים לפתוח, לסגור, מאוד גמיש, המבנה מאוד יציב וחזק כמו שאמרתי לכם, הופתענו שהוא גם עומד,

מיכאל מלכיאור: לבנות בית ספר חדש כמה זה עולה?

מיכה בראון: מנסיוני שלי בתי הספר החדשים, שלא לדבר קודם כל קרקע שעולה ומי נותן, אבל מנסיוני שלי, עם כל המערכות שצריך להביא, כי זה בתול, צריך להביא את המים, חשמל, טלפון, גז, ביוב, לא כמו פה שזה קיים, אני מניח שסביב השמונה עד שנים עשר מליון שקל, לא כולל אולם ספורט.

מיכאל מלכיאור: גם פה אין אולם ספורט.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת מה שאתה אומר, אתם אומרים לי שאתם עומדים להשקיע עכשיו השקעה רצינית מאוד מצד העירייה, אני חושב שיש פה באמת השקעה רצינית, במקום שאתם שומעים פה את הדעות גם של כל חברי הכנסת וגם של העמותה.

מיכאל מלכיאור: מקום שמבחינתם לא מתאים.

מיכאל מלכיאור: ולהשקיע שישה מליון שקל עכשיו בדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: האם לא היה יותר נכון אולי לחשוב קצת בראש פתוח?

מיכאל מלכיאור: אני מבין שאתם חושבים שהגעתם לפתרון יפה, יש פה בית ספר נטוש ואתם יכולים לשפץ ובאמת להשקיע סכום גדול מאוד, אבל אתם לא חושבים, לא יותר כדאי, אם כבר הגענו לכך ואתם מסכימים, וזה לא רק התחום שלך, אתם מסכימים שזה פה חשוב ביותר, כפי שאת הצעת, זו יוזמה מאוד מאוד חשובה פה של ההורים וזה רעיון שאתם רוצים לקדם, וזה מתאים לתפיסת עולם הכללית של העירייה היום, שהיא רוצה לעזור לחינוך המוכר ולעשות מבית הספר הזה אולי סמל ודוגמא.

מיכאל מלכיאור: אז לא כדאי היה לחשוב גם על אלטרנטיבה לבנות משהו חדש, שאפשר לעשות בסכום לא הרבה יותר גדול מהסכום הזה שאתם ממילא עומדים להקציב, ואז לעשות דבר שהוא באמת יהיה לתפארת העסק, ושכולם יכולים ליהנות ולהסכים עליו, במקום להיכנס פה לעימות חריף מאוד, שאני רואה שמתפתח מסביב לזה, עם בעיות גם של המיקום וגם של הזיהום וגם של כל הדברים.

מיכאל מלכיאור: זה נראה לי משהו לא הגיוני כאילו שנתפסתם פה לרעיון, ואתם רוצים בכל הכוח גם להשקיע המון המון, וזה באמת מבורך, אבל במקום ללכת לקראת איזה פתרון שיכול להיות מוסכם על ידי כל הצדדים ובאמת יכול לפתור את כל הסוגיה הזאת בצורה ראוייה.

ענבל ריבלין: אדוני, אם אפשר אני אענה לחלק מהדברים.

ענבל ריבלין: אני עורכת דין מהשרות המשפטי, וכמו שאתם רואים אני גם מגיעה עם תיק עב כרס של התדיינויות בכל זאת שהיו בעבר, והן סוכמו ואני לא אחזור עליהן.

ענבל ריבלין: אז אני כן מדברת על היבט אחד מתוכו, שלכל אורך הדרך אדוני היושב ראש, וכל החברים שיושבים כאן, וחברי העמותה בראשם, דיברו רק על אלטרנטיבה אחת, על בית ספר אחד, כולל הייעוץ המשפטי שלהם עם הפניות אלינו, על בית ספר נור.

ענבל ריבלין: כל הכוונת עמדה רק על בית ספר נור, כולל הבג"צ שהוגש.

ענבל ריבלין: הם ציינו שם את בית ספר נור.

ענבל ריבלין: זה לא היה שיח ושיג.

מיכאל מלכיאור: הרי הם לא טענו אחרת.

מיכאל מלכיאור: אני לא מדבר על ההיבט המשפטי.

מיכאל מלכיאור: נחזור לרחל, אחראית על מחלקת החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך, את שומעת את הדינמיקה של הדברים שהיו, לפני חמש שנים כשהגישו את הבג"צ חשבו אחרת.

מיכאל מלכיאור: הם בדקו את הדבר ואני מוכרח להגיד שכשאני רואה את התמונות של מה שיש שם, את המיקום, אני יכול מאוד להבין שלא רואים בפתרון שם אידיאל.

מיכאל מלכיאור: האם אי אפשר היה, או לא היה, מעכשיו, אנחנו הרי רוצים למצוא פתרון, קצת בראש פתוח לגשת, אתם כל כך השקעה גדולה עומדים להשקיע, מקום שההורים לא רוצים.

מיכאל מלכיאור: האם לא כדאי לחשוב על לבנות משהו חדש.

מיכאל מלכיאור: אני מבין שאתם אומרים, מה שאמר חבר הכנסת דב חנין לפני כן זו נקודה מאוד חשובה.

מיכאל מלכיאור: יש הבדל בין אם בתי ספר נמצאים במקום שלא טוב לבתי ספר להימצא, יש בדיקה של מקומות, אני לא יודע אם בדקתם את זה מבחינת הזיהום שיש במקום, אני מניח שכן, אני אגב על זה רוצה גם תשובה אחר כך, אם בדקתם את הנושא של הזיהום במקום הספציפי הזה.

מיכאל מלכיאור: אבל מילא אם נמצאים בתי ספר במקומות כאלו, כי לפני שלושים או חמישים שנה שבנו את זה קודם כל היה פחות זיהום כי היו פחות מכוניות, ודבר שני אנשים לא היתה להם מודעות לעניין.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתם רוצים באמת לקחת בית ספר, שמבחינת

מיכאל מלכיאור: כם זה צריך להיות בית ספר לתפארת, דוגמא לכולם, ולשים אותו דווקא במקום שהיום אתם לא בונים בתי ספר חדשים כאלה.

רחל מתוקי: כל בתי הספר הפרטיים שהוזכרו נמצאים שם באיזור אדוני.

מיכאל מלכיאור: שאלתי על בתי ספר חדשים שאתם בניתם, אם אתם היום הייתם בונים בית ספר חדש במקום הזה.

מיכאל מלכיאור: לא, אתם אמרתם לפני כן ודאי שלא.

מיכאל מלכיאור: אז אל תגידי ככה.

מיכאל מלכיאור: בטח בנו בעבר אחרת.

רחל מתוקי: אני הזכרתי, וגם זה עלה פה, את הנושא של בית הספר כעוגן לקהילה.

רחל מתוקי: בשכונות הערביות בעיר אין לנו מקום לבנות בית ספר.

רחל מתוקי: מהנדס העיר לא נמצא פה, אני לא יודעת אם יש שטחים חומים, כמו שנקרא במפות בטאבו.

רחל מתוקי: השכונות הן צפופות מאוד, זו אחת מהבעיות.

רחל מתוקי: זה לא שיש לנו שטחים ואנחנו מחביאים אותם ואנחנו אומרים לא, אנחנו נבנה כאן בית מלון ולא נבנה בית ספר.

רחל מתוקי: זה לא המצב, כבוד יושב הראש.

רחל מתוקי: לכן מה שאני אומרת, ובכל הדיאלוג שלי עם חברי העמותה, אני אומרת בית הספר הזה הוא בית ספר בהקמה.

רחל מתוקי: ואני באמת קוראת פה לכל החברים, אנחנו עוד נצטרך לשבת הרבה מאוד ביחד, אני אומרת צריך את השנים הבאות, הראשונות.

רחל מתוקי: כרגע אין פתרון.

רחל מתוקי: אין פתרון ואנחנו מחוייבים, על פי חוק דרך אגב, לשכן את בית הספר במבנה קבע.

רחל מתוקי: אנחנו מחוייבים כרשות מקומית.

רחל מתוקי: אני חושבת שאת השנים הקרובות אנחנו צריכים לעשות הכל להשקיע בתכנים, אתה כעסת שאמרתי את זה, ולחזק את בית הספר,

מיכאל מלכיאור: לא, אני לא כעסתי שאמרת את זה, אני אמרתי זה לא קשור לדיון של המקום.

רחל מתוקי: וביחד למצוא אלטרנטיבות, ויכול להיות שיהיו.

רחל מתוקי: כרגע בוועדת החיפוש שהיתה בשנה וחצי האחרונות, בישיבות לא מעטות, שהיו יחד עם ראש העיר, יחד באמת עם האנשים הבכירים ביותר בעיר, יחד עם הנהלת מחוז חיפה במשרד החינוך,

מיכאל מלכיאור: האם חשבתם על הרעיון הזה לבנות בית ספר חדש?

רחל מתוקי: זו לא אופציה כי אין שטחים.

מיכאל מלכיאור: האם עשיתם בדיקה אם יש שטחים?

רחל מתוקי: אני אהיה זהירה.

רחל מתוקי: זה לא כל חיפה, הרב מלכיאור, כי אני לא חושבת שזה נכון לשכן את בית הספר בדניה.

רחל מתוקי: זה לא נכון.

רחל מתוקי: כי בית ספר בכל מקום שהוא נמצא צריך להיות עוגן לקהילה.

רחל מתוקי: זה נכון שחברי העמותה הציעו לנו מקומות על רכס הכרמל, זה נכון, אבל אנחנו לא חושבים שזה נכון.

רחל מתוקי: אנחנו חושבים שבית ספר חיוואר צריך לחזק את הקהילה שממנה הוא יצא.

מיכאל מלכיאור: אז למה הצעתם לפני כן שהם יהיו באמצע שכונה יהודית?

רחל מתוקי: מכיוון שהם סירבו לקבל את נור.

מיכאל מלכיאור: אתה יכול לענות מה הבדיקות לגבי מידת זיהום האוויר?

מיכה בראון: עדיין לא נעשתה הבדיקה.

מיכאל מלכיאור: אין יכול להיות?

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין, יש פה טיעון חזק מאוד לגבי איכות הסביבה וזיהום אויר, ואתם כבר עומדים עוד מעט להכניס פה תלמידים, אתם עושים את כל ההכנות ולא בדקתם את זה?

מיכה בראון: אני פעם ראשונה שומע את הטיעון דרך אגב.

מיכאל מלכיאור: מעניין, זה כתוב בכל הניירת שאני קיבלתי לגבי המקום, בכל הניירת כתוב הטיעון הזה.

מיכאל מלכיאור: מעניין, כי פעם ראשונה שאתה שמעת ואתה אחראי על זה כל כך הרבה זמן, תשעה עשר מומחים העסקת לעניין, לא העסקת אחד שאחראי לנושא של איכות הסביבה?

רחל מתוקי: במרחק של מאות מטרים מבית ספר נור ישנם שני בתי ספר.

רחל מתוקי: אחד פרטי מאוד מבוקש ואחד ממלכתי.

רחל מתוקי: זה אומר שאנחנו צריכים את כל בתי הספר לסגור בעיר.

מיכאל מלכיאור: אני עכשיו מבקש, שאלות ספציפיות.

זכריה חרדן: אני נציג משרד החינוך במחוז חיפה.

זכריה חרדן: לגבי, שמעתי מספרים שבית הספר הזה ננטש.

זכריה חרדן: זה לא מדוייק.

זכריה חרדן: בית הספר רק ב-98' הפסיק לפעול.

זכריה חרדן: עד 98' בית הספר היה קיים.

זכריה חרדן: הם הגישו את הבג"צ ב-2003, זה בסך הכל שבע שנים פער זמן.

זכריה חרדן: זה לא ננטש שלושים שנה.

זכריה חרדן: אני יש לי ותק שלושים שנה ואני ליוויתי את בית הספר מאז שהוקם.

זכריה חרדן: נקודה שנייה, אני שמעתי כאן דיון, אני מכבד את כל הנוכחים, אני מכבד את כבוד הרב וגם חברי הכנסת, שכחתי בהתחלה ואז אני מחוייב לומר את הדברים האלה, בעתירה שהעמותה הגישה חתמו נציגי העמותה, יחד עם משרד החינוך, ויש משפט שאני רוצה גם שאתה וחברי הכנסת יכירו אותו.

זכריה חרדן: "הצדדים הסכימו כי הקמת בית הספר, גיוס והכשרת המנהל וצוות המורים וגיבוש התכנים והתכנית הפדגוגית מצויים כמובן מאליו בהתאם לחוק בסמכות המשיבה מספר 2, שזה משרד החינוך.

זכריה חרדן: אם זאת הובעה נכונות ורצון מצד המשיבים לשיתוף פעולה עם עמותת החיוואר בתהליכי הקמת בית הספר.

זכריה חרדן: " ולכן אם הוא בית ספר ממלכתי אז כל חוזרי המנכ"ל צריכים לחול עליו כמו שאר בתי הספר במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: סליחה אדוני, אף אחד לא טען אחרת.

זכריה חרדן: שמעתי קצת אמירות,

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע איזה אמירות שמעת, אני לא שמעתי שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אבל אתה יכול לתת לנו קצת גישה של משרד החינוך,

עבדאללה חטיב: אני מנהל אגף החינוך הערבי, אני אחראי על החינוך הערבי במדינה.

עבדאללה חטיב: ראשית אני רוצה לברך על היוזמה של הקמת בית הספר.

עבדאללה חטיב: אנחנו במשרד החינוך תמכנו וממשיכים לתמוך בהקמת בית הספר, זאת יוזמה מבורכת והרעיון להקמתו הוא חיובי מאוד.

עבדאללה חטיב: דבר שני אני רוצה להתייחס, היום קיימת למשרד החינוך מחוייבות כלפי החינוך הציבורי.

עבדאללה חטיב: היום קיימת מדיניות במשרד לחזק את החינוך הציבורי, לחזק את בתי הספר הממלכתיים, וחיוואר הוא אחד מבתי הספר הממלכתיים של משרד החינוך גרידא בשיתוף פעולה עם ועד ההורים.

עבדאללה חטיב: אנחנו כמשרד החינוך הצענו מספר אלטרנטיבות בקשר לסוגיה של המבנה.

עבדאללה חטיב: סוגיה ראשונה, אנחנו מכירים, בהרבה דברים, ואתה היית גם כן כבוד הרב מלכיאור סגן שרת החינוך, ואתה יודע בדיוק שהמשרד ברגע שהעירייה מקצה אדמה ומגישה פרוגרמה, אנחנו יושבים עם העירייה ואנחנו בודקים, אם יש צורך אנחנו מאשרים בינוי.

עבדאללה חטיב: לגבי המבנים שאתם הצעתם משרד החינוך בישיבה שהתקיימה בלשכת המנכ"ל, אנחנו אמרנו אנחנו יכולים להשתתף בשכירות או שהמשרד יכול להשתתף גם כן בנושא של השיפוץ והקמת המבנה.

עבדאללה חטיב: ולכן מבחינתנו כעמדת המשרד היום שאנחנו צריכים למצוא פתרון לתלמידים האלה לפני הראשון לתשיעי.

עבדאללה חטיב: אני רוצה להגיד לכבוד הרב שאני צר לי מאוד שבתקופה האחרונה, אני שבוע ימים עוקב אחרי התקשורת.

עבדאללה חטיב: מה שקורה, עיתונות, ניגוח, דברים שהם לא אקטואלים.

מיכאל מלכיאור: מה לא אקטואלי?

עבדאללה חטיב: כל הדברים הלא נעימים שמתפרסמים בתקשורת כאילו שמשרד החינוך,

מיכאל מלכיאור: כשיש מאבק אז אנשים כותבים בעיתון.

עבדאללה חטיב: אנחנו לא אמרנו בעמדתנו כמשרד החינוך שבית ספר נור הוא בית ספר פסול.

עבדאללה חטיב: אנחנו אמרנו שצריך להתאים את המבנה, המבנה הזה צריך לעבור את כל הבדיקות, כל הנושא של הבטיחות, כל הנושא של אישורי הנדסה, כל הבדיקות שעכשיו הציגו, ואחר כך המשרד יאשר את המבנה.

עבדאללה חטיב: המבנה צריך לעמוד בסטנדרטים שנקבעו בהתאם לכללים של משרד החינוך.

עבדאללה חטיב: ברגע שהמבנה יעמוד בסטנדרטים אני חושב שאנחנו תומכים בהצעה הזאת.

דב חנין: אני חייב לומר לכם שאני נעשה יותר ויותר מודאג מרגע לרגע בדיון הזה, כי אני תוך כדי הדיון גם מסתכל בתסריטים שאתם הבאתם לנו, ואני מצטער קודם כל שאין שם קנה מידה, כי אני רגיל לקרוא תסריטים עם קנה מידה, אבל אני מנסה לצרף את התסריטים לתמונות, ובתסריט בסך הכל אני רואה, כי אני הרי תקוע, מה אפשר לעשות, בשאלת החצר, חצר העמודים הזאת, שהיא נראית לי, אפילו אם לא היה שום נימוק אחר, לא היה שום נימוק אחר, על זה צריך להפיל את כל הרעיון.

דב חנין: אז אני מסתכל בתסריט ואני אומר לכאורה יש חצר מצד דרום, שהיא אולי יכולה לתת איזו שהיא תשובה.

דב חנין: אני מסתכל בתמונות, במבט מצד דרום, ואני רואה שהמבנה, אני מזמין את כולכם להסתכל מצד דרום, המבנה אין בו שום דבר מצד דרום.

דב חנין: זה החצר, השני מטר האלה?

דב חנין: כשאני מסתכל בתצ"א ואני מנסה לראות, כיוון שאין שם קנה מידה, מה שטח החצר שאתם מציעים לבית הספר אני לוקח את המכוניות, יש בתצ"א מכוניות, תסתכלו בתצ"א היטב, תראו מכוניות, תראו שהחצר היא בגודל שמתאים לארבע או חמש מכוניות.

דב חנין: אם אין חצר אמיתית, התשובה היחידה לחצר זו חצר העמודים.

דב חנין: חצר העמודים היא לא חצר, היא לא אפשרית, זו לא אופציה בשום מקום לדעתי, בוודאי לא בחינוך מתקדם.

דב חנין: אדוני הממונה על הנכסים הציבוריים בחיפה, אם זה המצב בכל בתי הספר בחיפה אז יש לנו בעיה רצינית בחיפה.

דב חנין: אני מציע שתגיעו לפה כל שבוע ובואו נחליף את כל בתי הספר בחיפה.

דב חנין: כרגע אבל אל תביאו למקום כזה בית ספר חדש.

דב חנין: אבל אני אומר מעבר לזה, חבל שאתם הולכים להשקיע כסף במבנה הזה.

דב חנין: ממש חבל לי, אני חושב שאתם עושים טעות.

דב חנין: אני לא יודע מה השיקולים מאחורי זה, אני בטוח שיש לכם שיקולים כאלה או אחרים, אבל אני אומר לכם, כמי שרואה את התצלומים והתמונות.

מיכאל מלכיאור: אתה יכול לענות לגבי גודל החצר?

מיכה בראון: אין לי את הנתונים,

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות שאין לך נתונים, באים עם התכנית לבית ספר חדש ואין לך את הנתונים?

מיכה בראון: השטח כולו הוא 2.1 דונם.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר לנו שאתה בדקת עם תשע עשרה מומחים שהעסקת לעניין,

מיכה בראון: זה שמונה עשרה,

מיכאל מלכיאור: אתם לא נותנים לנו קנה מידה, אתם לא בדקתם את גודל החצר, מה בדקתם?

מיכה בראון: זה תכנון עקרוני פרוגרמתי,

מיכאל מלכיאור: אבל אתה אומר משרד החינוך הם דורשים בראשון לספטמבר,

מיכה בראון: לא לראשון בספטמבר, אנחנו נבנה שישה חודשים.

סוהיל אסעד: שאלה קצרה לגברת רחל מתוקי, האם את יודעת על מכתב שיצא מעיריית חיפה במרץ 2005, מעיריית חיפה אלינו, שמדבר על הגנים 7, השטח הזה שאנחנו מדברים עליו בתור אופציה, אם את יודעת על מכתב כזה כן או לא, יש לנו את זה.

סוהיל אסעד: שאלה שנוגעת באותו נושא, הרב מלכיאור, האם את יודעת, קיבלנו מידע שהוא עדיין לא במאה אחוז מוכח, אבל האם את יכולה להסביר לנו משהו על התכניות העתידיות של השטח הזה, של הגנים 7, שזה בדיוק הרב מלכיאור נמצא ליד איזה קניון בשם הסיטי-סנטר בחיפה, ששם באמת עלות האדמה היא מאוד גבוהה, האם ידוע לך משהו על בניית בית מלון מפואר באזור הזה.

מיכאל מלכיאור: פה כתוב, זה מכתב למנהל העמותה, ממנהל המטה לתנופה בחינוך הערבי, עם העתק לכולם.

מיכאל מלכיאור: ופה בהחלט כתוב כאופציה את המבנה ברחוב הגנים 7, מותנה בפינוי בית הספר להשתלמויות מורים.

רחל מתוקי: אני ציינתי את זה שזה הוקצה לפני למעלה מעשרים שנה,

מיכאל מלכיאור: אבל את לא ציינת את זה שזה אופציה ריאלית,

רחל מתוקי: זה לא אופציה ריאלית,

מיכאל מלכיאור: אבל זה כן, כתוב פה שזה אופציה ריאלית.

רחל מתוקי: זה אולי היה ב-2005 אופציה ריאלית.

רחל מתוקי: במהלך השנה האחרונה, שאנחנו בדקנו את כל האופציות,

מיכאל מלכיאור: אז חבל שסגרתם את האופציה, אם זאת היתה אופציה לפני שנה,

רחל מתוקי: היא לא אופציה שניתנת למימוש בשנים הקרובות.

מיכאל מלכיאור: אבל היא היתה אופציה לפני שנה והיום היא לא, כי סגרתם את האופציה.

רחל מתוקי: זה לא שכירות, זו הקצאה של מבנה לצרכי חינוך,

מיכאל מלכיאור: אבל אתם סגרתם את האופציה שמבחינת העמותה זאת היתה האופציה העדיפה.

מיכאל מלכיאור: עוד שאלה,

סוהיל אסעד: אותה השאלה שבעצם חלקת האדמה הזו האם היא כן או לא, ואנחנו יש לנו קצת מידע על זה שזה יהפוך להיות בית מלון, שכאילו השטח הזה בדרך למכירה.

רחל מתוקי: זה שמועה וזה לא רלוונטי.

רחל מתוקי: זה לא בדרך למכירה.

סוהיל אסעד: הקרקע בגנים 7, איפה שאנחנו דורשים כן להיות שם, שהעירייה הולכת בתקופה הקרובה כן למכור את זה.

רחל מתוקי: ממש לא.

רחל מתוקי: המבנה הזה ברחוב הגנים הוקצה למטרות חינוך.

רחל מתוקי: לא יכול להיות משהו אחר.

רחל מתוקי: נהפוך הוא.

רחל מתוקי: משרד החינוך,

מיכאל מלכיאור: אז השמועה איננה.

רחל מתוקי: משרד החינוך דורש את המבנה לפסגה, יש בחיפה בעיה של מקום לפסגה, שוב, זה אחד מחמש הפסגות בארץ, שגם המטרה שלהם זה להכשיר סגלי הוראה, ומשרד החינוך ומחוז חיפה דורש מעיריית חיפה את המבנה ברחוב הגנים לשכן את פסגה ואנחנו לא מצליחים גם את זה לעשות.

רחל מתוקי: כבר ההסכם בין עיריית חיפה לבין העמותה להכשרת עובדי הוראה הוא כזה שאנחנו לא יכולים להוציא אותם.

רחל מתוקי: ככה שזה לא דיון לא לפסגה ולא לחיוואר.

רוחנא הישאם: הצילום הזה הוא צילום מהאוויר.

רוחנא הישאם: הוא מטשטש את הדברים.

רוחנא הישאם: יש פה רחוב העצמאות שיש בו תחנה לניטור זיהום אוויר תחבורתי, אחד המזוהמים ביותר בעיר חיפה.

רוחנא הישאם: אחריו רחוב אלנבי שהוא ציר תחבורה ראשי, שמנקז את העיר התחתית לכיוון הקריות.

רוחנא הישאם: עליית ציון שזה כביש חד סטרי.

רוחנא הישאם: אחריו יש את הכביש הזה.

רוחנא הישאם: החצר כאן היא חצובה בתוך ההר.

רוחנא הישאם: הילדים שיעמדו מתחת לקומת העמודים העיניים שלהם ייפגשו בקירות.

רוחנא הישאם: הטענה נגד הגנים 7, אנחנו הצענו את הגנים 7, מר יונה יהב אמר שהגנים 7 זה לא מתאים לכם.

רוחנא הישאם: זה אותו שטח של הנור, אתם לא תצטרכו פה.

רוחנא הישאם: זו אחת הטענות של מר יונה יהב.

רוחנא הישאם: הוא אמר שהוא לא מתאים.

רוחנא הישאם: אם אתם כל כך משוכנעים שבית ספר נור, לו הייתם משוכנעים שבית ספר נור ראוי עד כדי כך שלחצתם על העמותה ועל ההורים דרך משחק של החלפת המנהלת המוצלחת בבית הספר, עד כדי כך, לחצו אפילו על המנהלת ועל צוות המורים שיצאו בהצהרה פומבית נגד ההורים, בעד בית ספר נור.

מיכאל מלכיאור: זו האשמה כבדה מאוד.

עביר קופטי: אני חושבת שכל מה שעולה מהדיון הזה אני מרגישה שיש אטימות מוחלטת מצד העירייה.

עביר קופטי: וזאת גם הבעייה אני חושבת.

עביר קופטי: עכשיו הם יצאו, יחזרו לעירייה, ואני מרגישה ששום דבר לא חילחל.

עביר קופטי: עדיין תהיה אטימות.

עביר קופטי: הם יחזרו לשם, ידבקו עדיין באותו פתרון שהם מציעים, ובסופו של דבר הילדים ישלמו מחיר.

עביר קופטי: גברת רחל אומרת שהיא לא יודעת על שטחים.

עביר קופטי: היא אומרת אין שטחים לבנייה.

עביר קופטי: מצד אחד הם מציעים בשכונה יהודית, אחרי זה אומרים רוצים עוגן בקהילה, זה אוכלוסיות אגב שהן לא חלשות, הן מוחלשות.

עביר קופטי: אז השימוש גם בטרמינולוגיה לפעמים מאוד פוגע.

עביר קופטי: השאלה באמת, גם ככה עוד שישה חודשים לא יהיה פתרון קבוע, מה אפשר לעשות בשישה חודשים, אפשר לעשות המון.

עביר קופטי: אפשר גם לבנות מבנה חדש, להשקיע באמת במבנה חדש, ואני בטוחה שאם יהיה מאמץ מצד העירייה, וחייב להיות מאמץ, כן תמצאו שטח.

עביר קופטי: אני חושבת שאם יש נכונות מצד העירייה למצוא פתרון אתם יכולים למצוא פתרון.

עביר קופטי: אבל כנראה שיש אטימות, שבעיניי היא לא מובנת.

עביר קופטי: נדבקים בפתרון אחד ולא עושים שום דבר.

ג'לאל חסן: השאלה שלי לגבי הפתרון הזמני, אנחנו שמענו בדרך עקיפה, ולא יידעתם אותנו, שזה עומד להיות מקום שנקרא בית ארדשטיין.

ג'לאל חסן: זה מקום שנמצא בתוך הוואדי.

ג'לאל חסן: יעבירו אותנו למקום זמני עד שהבניין של נור ישופץ.

ג'לאל חסן: הרי טוען המהנדס פה שזה ייקח שישה חודשים.

ג'לאל חסן: ההערכה שלי שזה יכול לקחת עוד הרבה חודשים.

ג'לאל חסן: אני שואל שאלה ספציפית, מבנה של בית ארדשטיין האם ידוע לך שאין בו בכלל חצר, אנחנו לא מדברים עכשיו על חצר מתחת לקומת עמודים, אין בו שום חצר.

ג'לאל חסן: זו שאלה ראשונה.

ג'לאל חסן: האם ידוע לך שבין ארכיון העיר לבין מה שנקרא מיתחם הבית הנוצרי, איפה שאנחנו יושבים עכשיו, יש שטח אדמה מאוד גדול, וגם מאחורי ארכיון העיר בכל השטח הזה יש שטח אדמה, שבזמנו נבדק על ידי העירייה האופציה לבנות לבית ספר חיוואר מבנה חדש, והטענות בדו"ח של מהנדס העיר נגד זה היה אך ורק בגלל שמייעדים את זה לכל מיני תכניות אחרות.

ג'לאל חסן: האם ידוע לך על שטח כזה שקיים, האם ידוע לך רחל שמשמעות הדבר של העברת בית הספר לנור והחלפת המנהלת, שהיא עשתה עבודה נפלאה בשנתיים האלה, למעשה יסתום את הגולל על כל הרעיון של חיוואר, בעצם ההורים, עד שנבנתה מערכת אמון עם המנהלת הקיימת, שעשתה עבודה, וההעברה לנור, בעצם ההורים שהגיעו מהחינוך הפרטי תשעים וחמישה אחוז מהם פשוט לא יגיעו.

ג'לאל חסן: יחזרו למערכות הפרטיות.

ג'לאל חסן: והאם ידוע לך שבעירייה אמרו לנו בכל מיני דרכים תלכו לפרטי.

ג'לאל חסן: אם אתם רוצים רשמי, בתנאים שלנו.

ג'לאל חסן: אנחנו הבוסים פה.

ג'לאל חסן: או שתלכו לפרטי.

רחל מתוקי: קודם כל אני מוחה על האמירה שאנחנו אטומים.

רחל מתוקי: אני חושבת שכמות הפגישות שהתקיימה עם חברי העמותה, ואני חוזרת ואומרת, ברמה של ראש העיר ושל הנהלת משרד החינוך בחיפה היא חסרת תקדים לגבי כל בית ספר אחר, והאמינו לי, יש לנו מספיק בעיות.

רחל מתוקי: בחינוך הממלכתי דתי בעיר יש לא פחות בעיות מאשר במגזר הערבי.

רחל מתוקי: אני מטפלת, אני כאחראית על מערכת החינוך בעיר חיפה,

מיכאל מלכיאור: אבל אולי תחושת האטימות, אני עקבתי אחרי הדיון היום, לא היה עמדה לפני שנכנסתי פה, אני לא ראיתי פה פתיחות מצדכם.

מיכאל מלכיאור: אולי מספר הישיבות לא תמיד הדבר הקובע, גם התוכן של הישיבות והניסיון קצת להיפתח אולי לעוד אפשרויות, זה מה שקובע אם זה נקרא אטום או לא אטום.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר לך את זה, זה לא מספר ישיבות, ואין לזה שום רלוונטיות מה הבעיות בממלכתי דתי בחיפה.

מיכאל מלכיאור: נשאלו כמה שאלות ואני מבקש ממך לענות עליהן.

רחל מתוקי: אני אענה, אבל אני לא יכולה, אני חייבת להתייחס לנושא של האטימות.

רחל מתוקי: זה לא שלא היינו פתוחים.

רחל מתוקי: הוצעו שבע אלטרנטיבות על ידי העמותה.

רחל מתוקי: לא היתה אלטרנטיבה שלא נבדקה.

רחל מתוקי: אז היום יש תחושה של אטימות.

רחל מתוקי: הכל נבדק אחד לאחד.

רחל מתוקי: לנושא של המנהלת אני לא מוכנה לענות, זה לא לכאן.

רחל מתוקי: מי שממנה מנהלים בבתי ספר מוכרים רשמיים זה משרד החינוך.

רחל מתוקי: ברור שיש לנו עמדה, ישנה ועדת יועצים שישבה והמליצה, זה לא חוקי, מכיוון שמנהלת בית הספר עוד לא נבחרה ולא הודיעו לה אין לי שום סמכות לומר מה היה בתוך ועדת היועצים.

רחל מתוקי: וזכותנו הלגיטימית בוועדת היועצים להביע את עמדתנו, ואני לא מוכנה לומר אותה פה.

רחל מתוקי: זה לא מן העניין, השיקולים הם פדגוגיים, מקצועיים גרידא.

רחל מתוקי: לגבי השיכון של בית הספר, לא בכדי ההורים עדיין לא קיבלו מכתבים מאתנו בדיוק לאן הם עוברים.

רחל מתוקי: אנחנו בודקים כמה חלופות, ואחת החלופות הראוייה ביותר תשכן את בית הספר עד שבית הספר יהיה מוכן.

מיכאל מלכיאור: את יכולה להודיע להורים שלא יהיה בית ספר שאין בו חצר?

רחל מתוקי: כן.

רחל מתוקי: הזמני, כן, בהחלט אני יכולה להודיע.

רחל מתוקי: לא סתם לא הודענו, אתה מבין, יש פה הרבה שמועות, אני לא רוצה להתייחס לשמועות.

מיכאל מלכיאור: אדוני, קיבלת תשובה, זה לא יהיה במקום הזה שאין שם חצר.

רחל מתוקי: הלוואי שכל המסע הארוך הזה שעברנו יחד היה מסתיים אחרת.

רחל מתוקי: אני חושבת שאחרי הישיבה של ועדת החינוך ואחרי האחד בספטמבר ועוד הרבה שנים נצטרך לעבוד בדיאלוג נכון ובשיתוף פעולה למען הילדים של ההורים שהם התלמידים שלנו.

רחל מתוקי: זה לא נוח לי להיות פה, ותאמינו לנו שהיינו רוצים להיות במקום אחר.

רחל מתוקי: אבל המשא ומתן היה באמת ארוך, והכל מוצה.

בוסינה עבוד: אני ביום האחרון של הלימודים קיבלתי מכתב מגב' מתוקי שבית ספר חיוואר עובר לבית ארדשטיין,

מיכאל מלכיאור: אבל היא אומרת באחריות בפני ועדת החינוך,

רחל מתוקי: עוד לא הודענו בצורה רשמית כי אני בודקת כמה חלופות.

בוסינה עבוד: אני קיבלתי מכתב כזה.

בוסינה עבוד: כולנו קיבלנו מכתב.

בוסינה עבוד: בנוסף ציינו שם שבדצמבר המבנה עובר לבית ספר נור.

בוסינה עבוד: הורים מודאגים.

בוסינה עבוד: זה עושה להם פשוט זעזוע.

בוסינה עבוד: גם שמעו על המנהלת עכשיו, יש גם כן כל מיני דיבורים שהולכים למנות מנהלת אחרת לבית הספר בהמלצת העירייה, וזאת עמדת העירייה.

בוסינה עבוד: זה מה שאנחנו שמענו, באחריות מלאה אני אומרת, זה מה ששמענו מעיריית חיפה.

מיכאל מלכיאור: מנהלת מחלקת החינוך עכשיו מכחישה את זה.

מיכאל מלכיאור: גם אם היה מכתב, זה לא קיים.

מיכאל מלכיאור: לא יהיה העברה למקום הזה.

מיכאל מלכיאור: אז לפחות בנקודה הזאת.

בוסינה עבוד: בנוסף הורים מודאגים שומעים גם נור, גם מחליפים מנהלת, מתחילים לחפש אלטרנטיבות.

בוסינה עבוד: היום מחפשים אלטרנטיבה בפרטי מאיפה שבאנו, לממלכתי.

בוסינה עבוד: וזה מאוד מאוד פוגע.

בוסינה עבוד: זה מאוד פוגע במעמד של בית הספר, במוניטין שלו, שכל פעם מזעזעים.

בוסינה עבוד: זה מאוד מזעזע, זה מסוכן מאוד.

בוסינה עבוד: עוד פחות מחודשיים מתחילים שנת לימודים, אין מבנה, יש כל מיני סימני שאלה סביב המנהלת, זה לא יציב.

זכריה חרדן: המכרז שנעשה לבית ספר חוואר יש בו ארבעה חברים על פי חוזר מנכ"ל, נציג עירייה, נציג של משרד החינוך, נציג מטה ונציג ההורים, והיתה שקיפות, וכל אחד הביע את דעתו.

זכריה חרדן: לא היתה כפייה.

נאדיה חילו: אני יוצאת יותר מודאגת היום.

נאדיה חילו: אני רוצה לשאול אתכם, אם לכם היו ילדים, ואני שואלת את זה בהחלט, הייתם שולחים אותם לאותו בית ספר, על פי כל מה שישנו פה, ואני גם עברתי, אני לא מהנדסת, בדורנו, יכול להיות שבדור שלי, שאני למדתי, לפני שלושים וחמש שנה ההורים שלי היו מסתפקים ולא מוחים.

נאדיה חילו: אבל אני היום, גם כאמא לבנות שלי לא הייתי ממליצה.

נאדיה חילו: ואני גם שואלת אתכם.

נאדיה חילו: הייתי גם מציעה, ואולי זאת הבעיה, אם אין לכם תשובה אחת, שכל אחד עם עצמו, אולי באמת יש פה איזה ניסיון חדש של מערכת ציבורית אזרחית שהיא בעצם דורשת אינטראקציה אחרת, עם ממסד ועם עירייה, וכדאי לשנות גם את הכללים.

נאדיה חילו: אני גם לא מתרשמת מהאווירה.

נאדיה חילו: האווירה היתה קשה מאוד מבחינת הפתיחות, אני גם ישבתי בצד, אני מסכימה עם אדוני היושב ראש, אני מהצד פה, האווירה היתה מאוד קשה.

נאדיה חילו: אני לא חשתי, אפילו מהצד לא שלך, של תושב פה, שיש איזה נכונות גם לבוא לקראת, בהחלט, במודל אחר של התנהלות עם תושבים, שיקבלו באמת את המקום העיקרי כשווים בין שווים, ולא כמנגנון על שמכתיב שצריך לשנות אותו גם בזה וגם בדברים אחרים היום.

חנא סוייד: אני כאן קצת שופך מהניסיון המקצועי שלי.

חנא סוייד: זה לא מקום מתאים לבית ספר.

חנא סוייד: אם מחפשים עוגן, יש פה קוץ, זה לא עוגן, לא לקהילה, זה לא מתאים לבית ספר, לא עכשיו, וזה גם לא ראוי להשקיע בו ולפתח אותו בעתיד.

חנא סוייד: כי אם מדברים על תכסיות קרקע ועל אחוזי בנייה זה יספיק לשלוש ארבע כיתות וזה הכל.

חנא סוייד: זה מגיע לשיא הקיבולת, וזה נפסק, חבל על כל גרוש ששופכים כאן.

חנא סוייד: יש לי הרושם כאן שבית הספר עובר שני זעזועים.

חנא סוייד: זה בעניין המנהלת וזה בעניין המבנה.

חנא סוייד: ואני חושב שמן הראוי שגם משרד החינוך וגם העירייה יקחו בחשבון את שני המרכיבים האלה ביחד, למזער את הנזק, להתייחס לעניין מינוי המנהלת באופן, בדיאלוג, הרי כל הנושא כאן זה דיאלוג, ומה שמתנהל כאן זה לא דיאלוג.

חנא סוייד: ולכן אני חושב שמן הראוי שיהיה דיאלוג, גם בעניין המנהלת, ואני מדגיש, וגם בעניין בית ספר, ולפחות למצוא פתרון ביניים ולסמן מטרה, בעוד שנה, שנתיים, שהעירייה ומשרד החינוך ימצאו מקום ראוי.

חנא סוייד: זה לא מקום ראוי גם אם ישפכו את כל הכסף שבעולם, מזה לא יצא בית ספר.

עבאס זכור: בקשר לשאלת האמא שהיה מכתב או לא היה מכתב בקשר להתחלת שנת הלימודים החדשה, האם יש תאום עם ההורים, עם העמותה, איפה מתחילים ללמוד בשנת הלימודים החדשה בתקופת המעבר, עד שתמצאו מקום חדש?

רחל מתוקי: זה לא שיש לנו מאה אופציות ואנחנו אומרים בואו נבחר.

רחל מתוקי: אנחנו בודקים כמה וכמה אופציות, זה לא פשוט, ואני מקווה שאחת האופציות תהיה ראוייה ואנחנו נודיע.

רחל מתוקי: זה לא שיש לי מבחר של אופציות.

רחל מתוקי: מכיוון שברמה האישית, תראו, אני למעלה מעשרים שנה נמצאת בחינוך בתפקידים שונים.

רחל מתוקי: מעולם לא הייתי ברמה האישית במצב שאני נמצאת בו.

רחל מתוקי: אני יכולה לומר לכם שרק אתמול, אתה אומר תאום, רק אתמול ילדים קטנים החזיקו כרזות עם משהו שכתוב עלי באופן אישי, משהו שכתוב על ראש העיר באופן אישי, אני לא מוכנה לומר מה, אנחנו מותקפים כל יום בתקשורת, אנחנו לא נמצאים כרגע במצב של דיאלוג.

רחל מתוקי: אנחנו נשמח להימצא במצב של דיאלוג, כמו שהיה עד עכשיו.

רחל מתוקי: אנחנו יותר מנשמח.

רחל מתוקי: אבל זה לא המצב כרגע.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאת לא צריכה לקחת רק כדבר שלילי.

מיכאל מלכיאור: זה שיש מאבק ציבורי, כמובן אם יש פגיעה אישית ולא עניינית זה בודאי דבר שלא מתקבל על הדעת.

מיכאל מלכיאור: אבל זה שיש מעבר ציבורי, הרי זה חלק מהרעיון של בית ספר דמוקרטי זה לערב תלמידים והורים ומורים, ואת שומעת פה, הלוואי על כל בתי הספר בישראל הלוואי מעורבות כזאת ואכפתיות כזאת של קהילה של הורים ותלמידים, זה חלק מהרעיון.

מיכאל מלכיאור: אתם לא צריכים לקחת את זה רק במובן שלילי.

מיכאל מלכיאור: כמובן שזה לא נעים כי הם רוצים משהו אחר ממה שאת רוצה, אבל לא רק לקחת את זה כדבר שלילי, רמת המעורבות הזאת.

מיכאל מלכיאור: ויש פה חרדה אמיתית, ולא הייתי לוקח את זה כדבר קל, אם הייתי במקומך.

מיכאל מלכיאור: האיום, מכל הכיוונים, התחושה שבגלל שזה בית ספר מוכר ורשמי, שלא כמו רוב בתי הספר הדמוקרטיים בישראל, אתם רוצים להכתיב פתרונות.

מיכאל מלכיאור: ולא רק בנושא המבנה.

מיכאל מלכיאור: אני מרגיש את זה בשאלות אחרות במשך הדיון הזה.

מיכאל מלכיאור: יש לכם זכות, נכון, משרד החינוך ביחד עם העירייה יש להם זכות להכתיב פתרונות.

מיכאל מלכיאור: לא זו הדרך לטפל, בדרך חכמה, זה שיש זכות זה לא אומר שיש חובה, זה יכול להרוג בדרך את בית הספר.

מיכאל מלכיאור: הרעיון שאתם אמרתם, ויפה אמרתם, שזה דבר כל כך שאתם רוצים לקדם.

מיכאל מלכיאור: אני מרגיש קצת שאתם רוצים שזה יהיה פה עוד בית ספר רשמי, ערבי, לא פרטי, אבל כל הרעיון של השותפות, של הדמוקרטיה וההומניזם להרוג בדרך.

מיכאל מלכיאור: כי אי אפשר להכתיב דמוקרטיה, בדמוקרטיה חייב להיות רמה של דיאלוג.

מיכאל מלכיאור: ואין פה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שהיו גם דברים בוטים ודברים שאני לא מכיר אותם בעבר שגרמו לשני המונולוגים פה להתקיים, אבל הם לא מתקיימים בצורה של דיאלוג.

מוחמד ברכה: אני ישבתי עם ועד ההורים ואחר כך ישבתי עם ראש העיר בשיחה די ארוכה בעניין הזה, וחשבתי שראוי ששני הצדדים יתכנסו יחד והם אכן התכנסו והישיבה עלתה על שרטון.

מוחמד ברכה: אני חושש שאדוני היושב ראש קלע למטרה גם בישיבה הזו בעצם העובדה שיש פה כאילו הרגשה של משחקי כבוד.

מוחמד ברכה: כאילו יש אנשים שהם נרתעים מביקורת, ואני חושב שזה לא נכון.

מוחמד ברכה: ראש העיר הוא ראש העיר של כל האזרחים, כולל אלה שבחרו בו וכולל אלה שלא בחרו בו.

מוחמד ברכה: עד כמה וכמה כשהאוכלוסיה הערבית בחרה בו באחוזים,

מיכאל מלכיאור: זה לא רלוונטי.

מוחמד ברכה: זה ועוד איך רלוונטי, באחוזים מביכים.

מוחמד ברכה: לא שאני אומר שהוא לא מוכשר, הוא מוכשר.

מוחמד ברכה: אני יכול לקדם את זה, אני רוצה לעזור לקדם את העניין.

מוחמד ברכה: אני חושב בצד הסיכום טוב יעשה יושב ראש הוועדה אם ייכנס הוא אישית לעובי הקורה, בנוסף לחברי כנסת אחרים, ולא רק לקבל החלטה הצהרתית אלא ליזום מפגש שגם אתה תשתתף בו, אפילו בעיריית חיפה, ויהיו שני הצדדים שם, ואני חושב שאנחנו גם כן יכולים לתרום, גם מתוקף הקשרים שלנו עם האנשים שאמונים על בית הספר וגם בתוקף הקשרים בעירייה.

מיכאל מלכיאור: אז קודם כל ברוך שכיוונתי לדעת גדולים כי זה באמת מה שרציתי עכשיו להגיד,

מוחמד ברכה: אז גזלתי לך, אני מתנצל,

מיכאל מלכיאור: לא גזלת לי, אני אומר, ברוך שכיוונתי לדעת גדולים.

מיכאל מלכיאור: אז קודם כל אני חושב שאנחנו מצד הוועדה מצטערים על הנתק בדיאלוג, בין העירייה לבין עמותת ההורים.

מיכאל מלכיאור: נתק בכל הרמות של קבלת ההחלטות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו, אני חושב שאני יכול כמסקנה למה שנאמר פה, אני לא רוצה לסגור שום אופציות כי אם אנחנו נמצאים בדיאלוג אז אי אפשר לסגור אופציות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו חושבים שהפתרון של לעבור לנור זה יכול להיות רק אחד מסדרת פתרונות.

מיכאל מלכיאור: זה לא יכול להיות האלטרנטיבה היחידה.

מיכאל מלכיאור: ואני חושב שצריך בצורה הרבה יותר אינטנסיבית, ומהר, כי אין זמן, זה שאנחנו נמצאים עכשיו באמצע יולי ואתם לא יודעים איפה התלמידים עוברים בראשון בספטמבר זה מצב גרוע, וזה שאתם אומרים להורים שעד דצמבר ינואר יהיה כבר מוכן והכל זה גם לא נשמע משכנע.

מיכאל מלכיאור: צריך להיכנס לתהליך מואץ.

מיכאל מלכיאור: אני מציע, עם ועדת החינוך, אני מוכן גם אישית, יש לי יחסים הטובים ביותר עם ראש העיר בחיפה, אני מוכן גם אישית להיכנס לזה יחד עם חברי הכנסת שהם חברים בוועדת החינוך, וחברי כנסת אחרים שאכפת להם מהנושא הזה, יחד עם העמותה.

מיכאל מלכיאור: זה חייב להיות במשותף, לתהליך אינטנסיבי לחפש אלטרנטיבות, שהן גם עונות על הדרישות הפדגוגיות וגם על הדרישות הסביבתיות.

מיכאל מלכיאור: ואני הייתי כן חושב שמאוד מאוד כדאי לבדוק, בראש פתוח, לבדוק אם בכל זאת יש שטח שאפשר לבנות בית ספר חדש ובאמת להפוך את בית הספר הזה לדוגמא בשביל כל המגזר ובשביל יהודים וערבים כאחד בחיפה, ובאמת להפוך את זה לדבר של שיתוף פעולה במקום דבר של עימות, שעלול חס ושלום לסכן את המשך קיום בית הספר.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאם המסקנה הזאת מקובלת עליכם, פשוט פה חברי הכנסת יש להם זכות לקבוע, אם זה מקובל עליכם אז זאת ההחלטה שלנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעביר את זה לראש העיר ולמשרד החינוך, אני מציע פגישה ולאו דווקא סיור, כי אני חושב שסיירנו דרך כל התמונות לפחות,

רחל מתוקי: אני מאוד אשמח שתבואו, אני דווקא שמחה על הסיכום הזה.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אז אני שמח שכל הצדדים שמחים על הסיכום ואנחנו יכולים להודות על המוגמר.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.