ועדת המשנה לנושא דו"ח מבקר המדינה על ההתנתקות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 2, 2006-06-26 12:00

עמירה דותן: אני מבקשת לפתוח את הישיבה.

עמירה דותן: היום החלטנו לייחד את הישיבה לפגישה עם תושבי צפון השומרון שהתפנו, כי לא כל-כך יוצא להיפגש אתכם, וננסה לשמוע אתכם.

עמירה דותן: (הצגת המוזמנים) נתחיל עם המתיישבים ונשמע כל מיני דברים נוספים.

עמירה דותן: אבקשכם לנסות להיות בהירים וברורים – מה המצב, איפה הכשלים ואיפה אנחנו יכולים לסייע על-פי סדר העדיפויות שלכם, מה יותר לחוץ, מה יותר לוחץ עליכם.

יעקב רוזנבלט: אני רוצה לעשות הבחנה מבדלת, וחשוב לעשות הבחנה, כי חלק מקהילת חומש, בניגוד לקהילות אחרות, יצר קשר עם המדינה, עוד טרום הפינוי במשך כשנה היה במשא ומתן עם מינהלת סל"ע והגיעו להסכמים.

יעקב רוזנבלט: הגענו בסופו של דבר אחרי מאמצים מרובים להסכם העתקה.

יעקב רוזנבלט: ההסכם נשען על שלוש רגליים – מדינת ישראל מצד אחד, המתיישבים של חומש שהיו מוכנים לעבור ליד חנה מצד שני, ותושבי יד חנה מצד שלישי.

יעקב רוזנבלט: המועצה האזורית עמק חפר היתה ברקע ההסכם הזה לאורך כל הדרך.

יעקב רוזנבלט: נכון להיום, ההסכם לא מקוים.

יעקב רוזנבלט: משתמשים כל הזמן בשיטות – לא רוצה להגיד גנגסטריות, אבל לא פחות מזה.

יעקב רוזנבלט: אני מזכיר שההסכם נחתם על ידי שלושת הגורמים ומבחינה חוקית קיים.

יעקב רוזנבלט: לא ישבה ועדה מיוחדת ואמרה: את זה לא נממש בהסכם.

יעקב רוזנבלט: היום אומרים: אם לא תסכימו לשינוי בהסכם לא תקבלו כסף לתשלום החובות של יד חנה.

עמירה דותן: אתה אומר שלא חיכיתם עד הרגע האחרון והגעתם להסכם.

עמירה דותן: הייתם בין אלה שעשו צעד אחד קדימה, היה הסכם ברור ביניכם ובין המדינה ובין התושבים של יד חנה.

עמירה דותן: ההסכם כלל את ההעתקה – המגורים, התעסוקה, החינוך, הכול.

עמירה דותן: אתה אומר שיש פערים גדולים בין המציאות ובין ההסכם שנחתם והוא לא מקוים בכלל.

עמירה דותן: אף אחד מהקומפוננטים לא מקוים?

יעקב רוזנבלט: כמעט טוטלית.

יעקב רוזנבלט: כאשר יד חנה הסכימה לקבל אליה את קהילת חומש אחד האינטרסים היה שיוך קרקעות למשפחות של יד חנה, כמו גם שיוך קרקעות למשפחות מתיישבים בחומש, וגם תשלום החובות של יד חנה לבנק לאומי ול"גרנות".

יעקב רוזנבלט: מספטמבר תושבי חומש נמצאים ביד חנה, כבר 9 חודשים, ועד היום החובות לא שולמו.

יעקב רוזנבלט: קהילת יד חנה חומש משלמת היום תשלומים שוטפים על חשבון חובות, במקום עבור פיתוח.

יעקב רוזנבלט: איפה שאת לא שמה יד, ההסכם לא מקוים.

יעקב רוזנבלט: אבל כל פעם מתגלה דבר גרוע יותר מקודמו.

יעקב רוזנבלט: אומרים: החלטנו לשנות את ההסכם, קבלו נספח להסכם.

יעקב רוזנבלט: בהסכם המקורי היה כתוב שהחובות של הסוכנות היהודית, של ההסתדרות הציונית, יימחקו.

יעקב רוזנבלט: כעת הביאו נספח: אם לא תסכימו שהחובות של הסוכנות היהודית לא יימחקו – לא נקיים את ההסכם המקורי.

יעקב רוזנבלט: זה כבר הנספח השלישי שאנחנו מקבלים.

יעקב רוזנבלט: היום קיבלנו כבר התרעה רביעית.

יעקב רוזנבלט: בהסכם המקורי כתוב שעל הבנייה של בית ראשון על המגרש אנו פטורים מהכול – אגרות בנייה, ביוב, מס שבח והכול.

יעקב רוזנבלט: היום המועצה אומרת: אנחנו מוכנים שהבנייה תהיה עד 160 מטר.

יעקב רוזנבלט: ומה אם אנשים רוצים לבנות בית לבנים שלהם על המגרש מעבר ל-160 מטר?

יעקב רוזנבלט: אומרים: אם לא תסכימו למגבלה של 160 מטר בלבד לא תקבלו כסף.

יעקב רוזנבלט: נכון להיום לא קיבלנו אגורה.

יעקב רוזנבלט: יש נושא של פיתוח, השוואת תשתיות בין התשתיות שעשו עבור האנשים שיצאו מחומש לתשתיות של תושבי יד חנה.

יעקב רוזנבלט: על-פי ההסכם אנחנו אמורים להיות שווים.

יעקב רוזנבלט: גם על הדברים האלה לא מדברים יותר, כי הם מחייבים הקצבת כסף.

יעקב רוזנבלט: ההבטחות לא מקוימות.

יעקב רוזנבלט: מדברים על .

יעקב רוזנבלט: קחו מפרטים של קרווילות שנעשו על ידי האינג'ינר דוד דוניו מחדרה.

יעקב רוזנבלט: את המבנים עשה "רם מבנים" בחדרה.

יעקב רוזנבלט: קחו את המפרט, על מה המדינה שילמה, כנסו לקרווילות ותבדקו מה יש בהן פיזית – אין דמיון בין מה שהמדינה שילמה ומה שקיבלנו בפועל, אך אף אחד לא מסתכל ובודק.

יעקב רוזנבלט: יש לנו בעיות בידוד, בעיות מיזוג, הגגות לא מבודדים.

יעקב רוזנבלט: אלה דברים שהמדינה שילמה עבורם לאחר שהכינה מפרט.

יעקב רוזנבלט: נעבור למפרט הפיתוח.

יעקב רוזנבלט: המדינה השקיעה X כסף בפיתוח.

יעקב רוזנבלט: שהמדינה תיקח כל מי שתרצה מטעמה, לא מטעמנו, ותבדוק כמה כסף הושקע בפיתוח האזור שלנו.

יעקב רוזנבלט: הם יודעים בדיוק כמה כסף שילמו ועליהם לבדוק האם התשתיות שנבנו שוות ערך למה ששילמו.

יעקב רוזנבלט: יגלו מיד שאין זה כך.

יעקב רוזנבלט: בכל מגרש אמור להיות קו ביוב והמדינה שילמה עבור כך.

יעקב רוזנבלט: במציאות איחדו שני בתים לקו ביוב אחד.

יעקב רוזנבלט: המדינה שילמה עבור 30 קווי ביוב, אך בפועל יש רק 15.

יעקב רוזנבלט: זה אחת הדוגמאות.

יעקב רוזנבלט: יש עשרות דוגמאות כאלה.

יעקב רוזנבלט: המדינה שילמה עבור גדרות ירוקות בגובה 90 סנטימטר שמבדילות את החלקות – שהמדינה תוודא שזה קיים.

יעקב רוזנבלט: זה בכלל לא קיים.

יעקב רוזנבלט: כל הדברים הללו מופיעים במפרטי הפיתוח שעשתה המדינה אך הדברים לא קיימים, ואף אחד לא בודק.

יעקב רוזנבלט: בל נשכח שזה גורם נזק בריאותי לאנשים.

יעקב רוזנבלט: מתוך קהילה של 30 משפחות הנמצאות ביד חנה – קהילת חומש המורחבת, כי הצטרפו אנשים מכדים, מגנים ומניסנית, ומשפחה אחת משא-נור – מתוך 30 המשפחות ב-9 נתגלו בעיות בריאות, שתיים אחרי התקפי לב, אצל שתיים פרץ סרטן מחדש.

יעקב רוזנבלט: אני לא יכול לדבר על אחרים, אדבר על עצמי.

יעקב רוזנבלט: באפריל בשנה שעברה נבדקתי בבית-החולים תל השומר, אז היו לי 35 אחוז תפקוד של הלב.

יעקב רוזנבלט: היום אני עם 15 אחוז תפקוד, אחרי קוצב.

יעקב רוזנבלט: יש הידרדרות רפואית בגלל המתחים.

יעקב רוזנבלט: למה כך צריך להיות?

יעקב רוזנבלט: המדינה ענישה אותנו ופגעה בנו, אמרה שזו זכותה, כמו שהבאנו אתכם לפה העברנו למקום אחר, אבל המדינה העבירה אותנו בתנאים מסוימים.

יעקב רוזנבלט: אנחנו מבקשים רק שהמדינה תעמוד במה שחתמה.

יעקב רוזנבלט: אני מציע שגורם ניטרלי לחלוטין – לא מטעמנו, לא מטעם המועצה עמק חפר – ייקח את המפרטים ויבדוק אחד לאחד.

יעקב רוזנבלט: הוא יצטמרר ממה שיימצא.

עמירה דותן: קודם כול, אם תמשיך עם הלהט הזה אני לא רוצה להיות אחראית ללב שלך.

יעקב רוזנבלט: יש לי נט"ן צמוד ...

אריה אלדד: מי גזר את הקופון בין מה שהמדינה שילמה ובין מה שבוצע בשטח?

יעקב רוזנבלט: אין לי מושג.

יעקב רוזנבלט: אני יודע שבשטח זה איננו.

יעקב רוזנבלט: מי גזר באמצע את הקופון?

יעקב רוזנבלט: לא יודע.

עמירה דותן: לא קופון.

עמירה דותן: קופונים.

יעקב רוזנבלט: יש מבקר המדינה, יש .

יעקב רוזנבלט: הם יבדקו ויגיעו לתוצאות טובות משלי.

עמירה דותן: עלו כאן שני נושאים.

עמירה דותן: הראשון, הפער בין ההסכמים שנחתמו ובין מה שקורה בשטח, ואתה אומר שאין ביניהם כל דמיון.

עמירה דותן: השני, המפרטים, שחבר הכנסת אריה אלדד אומר שמישהו גזר קופון גדול.

עמירה דותן: מבקר המדינה שומע את זה.

עמירה דותן: מר עדיאל שמרון, אתה מעדיף לשמוע את כולם ואז לענות תשובות?

עדיאל שמרון: רק שיהיה מספיק זמן.

עמירה דותן: נוודא שיהיה די זמן.

יעקב רוזנבלט: הדבר האחרון שאני רוצה להעלות – בעיית המפרק.

יעקב רוזנבלט: היות והיישובים הועתקו ממקומם מינו להם מפרק.

יעקב רוזנבלט: אגודת חומש דאגה להשאיר כסף בקופה לתשלומים לכל הדברים שחייבים לאנשים.

יעקב רוזנבלט: נשאר בין 200 ל-250 אלף שקל.

יעקב רוזנבלט: מישהו הציע לפני כן: מהכסף הזה תנו לעובדים הלוואה בגובה הפיצויים שמגיעים להם כי ברגע שהכול יעבור למפרק לא תראו את הכסף.

יעקב רוזנבלט: אמרנו: אין צורך, יש קופת פיצויים, שאמנם לא מכסה את הכול.

יעקב רוזנבלט: הרי המפרק בא מטעם האגודות השיתופיות.

יעקב רוזנבלט: לא יתכן שהמדינה תעשה דבר כזה.

יעקב רוזנבלט: היינו תמימים.

יעקב רוזנבלט: עד היום חייבים לאנשים כסף למשכורות ופיצויים ודברים מעין אלה.

יעקב רוזנבלט: לאף אחד אין הסברים מדוע הכסף לא ניתן.

שמואל גולן: זה מפרק של הרשם או מפרק שמינה משרד הפנים?

יעקב רוזנבלט: רשם האגודות השיתופיות מינה מפרק לארבעת הישובים – מר אודי אמיתי.

יעקב רוזנבלט: אנשים שעבדו פיזית בישוב עדיין לא קיבלו את שמגיע להם.

יעקב רוזנבלט: שלא נדבר על הקושי להשיג ועדה מיוחדת.

יעקב רוזנבלט: אני עובר לפן אישי.

יעקב רוזנבלט: ביום שנפלה ההחלטה על הפירוק הייתי בן 54 ו-9 חודשים.

יעקב רוזנבלט: זה אירע ב-6.6.2005 ואני נולדתי ב-14.9.1949.

יעקב רוזנבלט: בבית-המשפט העליון דיברו על כך ששעון הזמן לא הפסיק בהחלטת הממשלה, אלא שעון הזמן מפסיק בזמן הפינוי בפועל.

יעקב רוזנבלט: לכן שילמו דמי הסתגלות מתי שעזבו את היישוב בפועל, וכך גם שילמו עבור ותק.

יעקב רוזנבלט: רק דבר אחד שכחו – לאנשים שעברו את גיל 55 ואמורים לקבל מהמדינה עד גיל 67 פנסיה כי אינם יכולים למצוא מקום עבודה חדש, אמרו: דווקא זה ייקבע על-פי הגיל במועד קבלת ההחלטה, דהיינו ב-6.6.2005.

יעקב רוזנבלט: אני מחכה לוועדה מיוחדת כבר 5 חודשים כדי להעלות את הבעיה.

יעקב רוזנבלט: אינני יודע כמה זמן אנשים אחרים מחכים.

יעקב רוזנבלט: אני מכיר אנשים ביד חנה חומש שמחכים גם יותר מזה לכינוס ועדה מיוחדת שתדון ותכריע.

יעקב רוזנבלט: לדעתי ההכרעה תהיה חד משמעית – לשלם, אחרת זה יגיע לבג"ץ שיגיד לשלם.

יעקב רוזנבלט: אבל אני לא יכול להגיע לבג"ץ לפני שהוועדה תתן תשובה שלילית.

יעקב רוזנבלט: אני סבור שהוועדה תתן תשובה חיובית, אבל שנגיע אליה.

יעקב רוזנבלט: בינתיים אנשים לא עובדים, לא מתפרנסים ומתחילים לאכול מהפיצויים שלהם.

יעקב רוזנבלט: עוד מעט אנשים לא יוכלו לבנות בית מכספי הפיצויים.

עמינדב דרורי: מן הסתם יהיו פחות אנשים.

עמינדב דרורי: חלק מהדברים שרציתי לומר כבר נאמרו, לכן אקצר.

עמינדב דרורי: הבטחות וקיומן – אלה דברים השותפים לכולם; נושא גזירת הקופונים – הכול קשור.

עמינדב דרורי: למשל הקרווילות – המדינה דאגה, וזה טוב, לכל מי שהסכים לפינוי, אבל לא טוב למי שגר שם.

עמינדב דרורי: אפשר לראות מפרט, לפתוח את הגג ולראות איך חיים שם בקיץ.

עמינדב דרורי: בחורף קל קצת יותר, אבל בקיץ אין בידוד לקירות ולגג, כי זה מחייב השקעת כסף.

עמינדב דרורי: על-פי המפרט מישהו כנראה היה צריך לשים בידוד ולא שם, וזה אושר.

עמינדב דרורי: זה משהו כמו במדינות העולם השלישי – הרי מישהו קיבל עבודה לידיים שלו, לא ברור לי איך קיבל ולמה קיבל.

עמינדב דרורי: אנחנו היום חיים במגורים לוהטים.

עמינדב דרורי: המזגן לא מקרר ומביאים כל הזמן מומחים על מומחים.

עמינדב דרורי: הביאו את המומחה של ישראל בנושא קירור ושנינו עמדנו יחד.

עמינדב דרורי: אמרתי לו: יש לי בעיה, תסתכל על סימני הזיעה על החולצה, הגוף לא משקר.

עמינדב דרורי: אמרו: בואו נתחכם, נעשה ישראבלוף, תביא אישור רפואי.

עמינדב דרורי: הסכימו לתת סכום כסף עד 5,000 שקל לצורך התיקונים אך עד היום לא ראיתי את הכסף.

עמינדב דרורי: אני לא רוצה כסף אלא שיחליפו את יחידת המיזוג לגדולה יותר.

עמינדב דרורי: אבל זאת בעיה פרטית שלי.

עמינדב דרורי: הבידוד הוא בעיה של כולם.

עמינדב דרורי: היום כולם מסכימים שהמיזוג לא טוב.

עמינדב דרורי: פיתוח ותשתיות – אין שום קשר בין המפרט למציאות.

עמינדב דרורי: כבר דיברו על כך, אני לא רוצה להרחיב.

עמינדב דרורי: יש פרטים קטנים, אך חשובים, הקשורים להתשה ולבריאות.

עמינדב דרורי: אציג את העמדות שלי.

עמינדב דרורי: אני ממתנגדי הפינוי, חד-משמעית.

עמינדב דרורי: אני אומר בגלוי, רק בשל תפקידי לא השתמשתי בכוח ולא נשארתי מעבר לתאריך הקבוע.

עמינדב דרורי: אני קצין משטרה ושקלתי לפרוש חצי שנה לפני הפינוי מהמשטרה, והייתי נוהג כך אילולא המשפחה אמרה לי: למי אתה עושה, מי יזכור אותך, מי יעזור לך להתפרנס אחר-כך?

עמינדב דרורי: רציתי לעזוב את העבודה וללכת בדרכים שלא אזכיר כאן.

עמינדב דרורי: עזבתי את היישוב ברגע שהמפכ"ל אמר שאני עובר על החוק אם אשאר מעבר לכך.

עמינדב דרורי: עזבתי ב-15 באוגוסט, ב-12 בלילה, כמה דקות לפני המועד הסופי, כמחאה שאני נשאר עד הרגע האחרון.

עמינדב דרורי: היינו המשפחה האחרונה בכדים.

עמינדב דרורי: אני מוכן לוותר על הכול, להחזיר כל אגורה שקיבלתי מהמדינה, לא מבקש מהמדינה שום דבר – רק תנו לי לעלות לשם.

עמינדב דרורי: את הבית שלי אבנה לבד.

עמינדב דרורי: אל תעזרו לי.

עמינדב דרורי: הרסתם, ואני אעלה למקום כפי שהוא, אקים אוהל ואהיה פטרוצ'לי.

עמינדב דרורי: אני יכול לקנות בלוקים ומלט.

עמינדב דרורי: לא רוצה כלום מהמדינה.

עמינדב דרורי: נכון שהיום אני מדבר על תנאי החיים שלי ועל ההתחייבויות שהמדינה לא עומדת בהן.

עמינדב דרורי: לא מעניין אותי הכסף, אל תחזירו לי מה שהרסתם.

עמינדב דרורי: אתם לא מסוגלים לעמוד בהבטחות – תנו לי לחזור לשם.

עמינדב דרורי: אבל אל תשקרו לעם ולנו.

עמינדב דרורי: מה גם שזה בניגוד לרצוננו.

עמינדב דרורי: לא הרמתי מקל או אבן ולא נשארתי ב-16 לחודש כי אני אזרח שומר חוק.

עמינדב דרורי: זה לא אומר שמי ששומר חוק צריך "לאכול אותה" עד הסוף.

עמירה דותן: הדיסוננס שאתה מדבר עליו, האישי, נשמע חזק מאוד בחדר הזה.

עמירה דותן: מצד אחד אתה קצין משטרה, מצד שני נכפתה עליך שתיקה.

עמירה דותן: היה לך מאבק עם עצמך להתגבר על ההתרגשות האישית שאתה חווה כל פעם מחדש כאשר אתה מדבר על הנושא.

עמירה דותן: זה הורגש חזק מאוד בחדר, לא צריך להרחיב את הדיבור.

עמירה דותן: אני לא חושבת שמישהו פה שחקן, אבל אי אפשר היה להתעלם, וחובתי לומר לך את הדברים כי זה מצמרר.

עמירה דותן: אין לי מילה יותר חזקה.

עמירה דותן: מצד שני, אני יודעת מה יְכולתי לעשות בתוך הוועדה.

עמירה דותן: לכן הייתי רוצה, עם כל הכאב וההצטמררות, לראות איך נוכל להקל כרגע על חייך, חיי משפחתך וחיי הקהילה כולה.

עמירה דותן: התחלת לדבר על התשה ובריאות.

עמירה דותן: הכוונה שלי כרגע לעשות הכול כדי להחזיר את הגאווה שלך, הביטחון העצמי, הביטחון הכלכלי והרגשת חוסר התשה.

עמירה דותן: זה לא מגיע לך.

עמינדב דרורי: אגיד לך מה זה התשה.

עמינדב דרורי: יום אחד חברת חשמל החליטה לחייב אותנו עבור ניתוק החשמל – 70 שקל.

עמינדב דרורי: אנחנו לא ביקשנו שינתקו את החשמל.

עמינדב דרורי: התנהל על כך מאבק.

אריה אלדד: כך היה גם בגוש קטיף.

עמינדב דרורי: אשתי נאבקה, וכל המפונים במדינה קיבלו את הכסף בסוף.

עמינדב דרורי: אבל שוב, זה מאבק.

עמינדב דרורי: ועל מה?

עמינדב דרורי: גם כך אנחנו פגועים, אין לנו תעצומות נפש.

עמינדב דרורי: לא דוד נגד גולית, אלא משהו הרבה יותר ערטילאי, ואנחנו לא דוד.

עמינדב דרורי: לקחו לנו בלוני גזים, חתמו על כל מיני דברים, חייבו אותנו.

עמינדב דרורי: היינו צריכים גז בבית ועכשיו נותנים לנו 200 ומשהו שקל כאשר זה עולה 1,500 שקל.

עמינדב דרורי: מתווכחים: כן היה לכם גז, לא היה גז, כן שקלו, לא שקלו – פשוט איבדו את הבלונים.

עמינדב דרורי: אמרתי: תנו לי את בלוני הגז שלי, למה אני צריך להזמין עוד בלונים?

עמינדב דרורי: אם אתם לא מסוגלים תשלמו לחברת הגז.

עמינדב דרורי: גם זו היתה מלחמה.

עמינדב דרורי: יש לי 3 ילדים, אחת היא הבכורה של היישוב כדים, ושניים הגיעו לשא-נור, הילד בהיותו בן 7 והילדה בת 4.

עמינדב דרורי: בתחילה אמרו שהקטנה לא תקבל כסף.

עמינדב דרורי: בסוף בג"ץ קבע שכן.

עמינדב דרורי: כולם קיבלו את הכסף, רק הבן שלי קיבל הודעה: אתה לא תקבל את הכסף.

עמינדב דרורי: שאלנו את הוועדה למה.

עמינדב דרורי: אמרו: לא מאמינים שבגיל הזה הוא חי עדיין עם ההורים.

עמינדב דרורי: אבל הבאנו את כל האישורים.

עמינדב דרורי: אמרו: הרישום במשרד הפנים זה לא אישור, וגם הרישום בפנקס הבוחרים לא אישור.

עמינדב דרורי: לא סופרים אותנו.

עמינדב דרורי: לא קיבלו את הרשום בתעודת הזהות.

עמינדב דרורי: היינו צריכים לעלות לוועדה בירושלים להוכיח שאנחנו חיים יחד, 5 נפשות ב-60 מטר מרובע, כשהקטנה בת 22.

אריה אלדד: הטענות על הצורך להוכיח איפה מרכז החיים חוזרות כל אימת שאנחנו נפגשים.

אריה אלדד: אולי צריך לעשות סדר מערכתי.

אריה אלדד: נתקלנו בתלונות של אישה שעזבה את הבית כי היתה אישה מוכה ואמרו לה: מרכז החיים שלך במעון לנשים מוכות.

עמינדב דרורי: אני מדבר על דברים עכשוויים ועתידיים.

עמינדב דרורי: עוד לא הגענו הביתה וכבר הוועדה אישרה.

עמינדב דרורי: למה לעשות את זה?

עמינדב דרורי: גם את טיפת הנשימה שעוד נשארה באפנו רוצים להוציא?

עמירה דותן: אתה אומר שאתה מבין שהדברים צריכים להיות מסודרים, על פי חוק ועל-פי החלטות ועדות, אבל הרגשתך שבכל דבר מתישים אתכם, מריצים ומבקשים אישורים "מצחיקים".

עמירה דותן: לאור העובדה שפונית מבית, לפחות היחס הבסיסי אמור להיות לא לטרטר אותך.

עמירה דותן: אתה אומר שמטרטרים אותך ואת הקהילה, עושים כל מיני פעולות במקום לחבק אותך במקום החדש ולהגיד: זה הבית, תשב, תרגיש טוב ותקדם את החיים שלך.

עמירה דותן: אתה לא טוען נגד הוועדות, אלא נגד הדרך או הפרוצדורה או ההתשה או הטרטור באופן שמתייחסים אליך.

עמינדב דרורי: בתפקידי אני מופיע בבתי-משפט ועד היום אף שופט או עורך-דין לא ערער על מה שאמרתי.

עמינדב דרורי: אבל המדינה הפכה אותי לשקרן, טוענת שלא יתכן שהילד גר אתי בבית.

עמינדב דרורי: הראשונים שהתייחסו אלי כשקרן זה נציגי המדינה.

יפים ויינטראוב: כאשר אני מסתכל אל שנת 90, כאשר עלינו לארץ, אני חושב שעשינו טעות גדולה שבכלל עשינו צעד כזה.

יפים ויינטראוב: עלינו לכאן וחיינו 7 שנים בקריית שמונה ושם עברנו הפגזות קטיושות.

יפים ויינטראוב: סיימנו את התקופה בקריית שמונה כאשר הצבא יצא מלבנון ואז עברנו לגנים בהשתתפות המדינה.

יפים ויינטראוב: לא תפסנו שם מקום, אלא רכשנו את הבית מהמדינה, בסיוע המדינה.

יפים ויינטראוב: לצערנו שכלנו שם את בתנו, שנרצחה ב-ז' בתמוז (3 ביולי) לפני 5 שנים.

יפים ויינטראוב: לא רק קיבלנו את הצער הגדול הזה מהפלסטינים, עכשיו אנחנו גם נפגעים מנציגי משרד ראש הממשלה, מנציגי המדינה.

יפים ויינטראוב: קודם כול אני רוצה לומר כמה מילים על הפינוי עצמו.

יפים ויינטראוב: יצאנו ביום האחרון לפי החוק, ב-15 באוגוסט, בלחץ של הערבים.

יפים ויינטראוב: למה?

יפים ויינטראוב: כי הסבלים שהוציאו את הדברים שלנו, שזרקו אותם מהבית למכולה, היו ערבים.

יפים ויינטראוב: מינהלת סל"ע לא התייחסה לצער שלנו והביאה דווקא ערבים שפינו אותנו מהבית, גירשו אותנו מהבית.

יפים ויינטראוב: נפגענו מכך מאוד ואינני יודע מתי יעבור הכאב הזה.

יפים ויינטראוב: כאשר עזבנו את ביתנו בגנים התחלקנו לשתי משפחות, כי יש לנו עוד בת קטנה שהיום היא בת 24 וביום הפינוי היתה בת 23 ובקרווילה שקיבלנו צפוף ואין לה מקום.

יפים ויינטראוב: היא התחתנה ולא מקבלת עזרה מהמדינה לשכירות.

יפים ויינטראוב: אנחנו עוזרים לה כמידת יכולתנו וחיים רחוק ממנה – אנחנו ביד חנה והיא בפתח-תקווה – בניגוד לרצוננו, כי אשתי כל הזמן צריכה עזרה.

יפים ויינטראוב: היא נכה, ולפני שבוע וחצי היתה מאושפזת עם התקף לב בבית-חולים.

יפים ויינטראוב: החיים שלנו לא קלים וכל הזמן נציגי המדינה מוסיפים לנו עוד קשיים.

יפים ויינטראוב: המדינה פשוט לא יודעת שיש לה נציגים כאלה.

יפים ויינטראוב: אני יכול להגיד, כפי שאמר קודמי החבר המכובד שלנו עמינדב דרורי, שהמדינה – ואני מתכוון לאנשים שמייצגים את המדינה בתפקידם – "עבדה" עלינו בכל הדברים.

יפים ויינטראוב: קודם כל אמרו לנו: אם אתם רוצים לעבור ליישוב יד חנה עם קהילת חומש אתם חייבים לשכור את עורך-הדין שמלווה את אגודת חומש.

יפים ויינטראוב: אם לא תיקחו אותו תקבלו תנאים פחותים משל אגודת חומש – תקבלו חצי מגודל הקרקע, לא תקבלו דברים נוספים שמגיעים לאגודה.

יפים ויינטראוב: אם תשכרו את עורך-הדין ותשלמו לו תיכנסו לאגודת חומש כמו אנשי חומש.

מי אמר לכם את זה?

יפים ויינטראוב: נציג מינהלת סל"ע, מר עמוס צוק.

יפים ויינטראוב: עשינו הסכם עם עורך-הדין, שילמנו לו עבור החוזים ועברנו ליד חנה.

יפים ויינטראוב: אין לי שום דבר רע להגיד על קהילת חומש או קהילת הקיבוץ יד חנה.

יפים ויינטראוב: חלק מהאנשים הכרתי עוד לפני הפינוי, חלק הכרתי עכשיו – אנשים טובים, לא יכול להגיד מילה רעה.

יפים ויינטראוב: אבל אני חייב לומר שאנחנו מרגישים היום כאנשים מיותרים במדינה, כאילו רוצים להפוך אותנו ממפונים לפליטים, או שרוצים להפוך אותנו לקורבן.

יפים ויינטראוב: אני לא יודע מה רוצים.

יפים ויינטראוב: כפי שאמרו הדוברים לפני, הקרווילות לא מוכנות לקבל אנשים, אי אפשר לחיות בהן.

יפים ויינטראוב: הקרווילות "רוקדות" באופן קבוע, בלילה מתחילות לעשות רעשים, לא עשו שום תיקונים לליקויים במבנים, יש סדקים בקירות, כל דבר חודר לשם.

יפים ויינטראוב: אנחנו מחויבים כל הזמן להדליק את המזגן, וזה יקר.

יפים ויינטראוב: כאשר המזגן פתוח במשך חצי יום אנחנו נדרשים להוציא מכיסנו 640-700 שקל בחודש ולשלם לחברת חשמל.

יפים ויינטראוב: אנחנו פשוט משתמשים בכספי הפיצויים.

יפים ויינטראוב: מינהלת סל"ע העבירה לנו את תשלום הפיצוי הכמעט אחרון ב-6 ביוני, אך עדיין חלק קטן מהפיצוי טרם שולם למשפחתי.

יפים ויינטראוב: אני חי כאן די הרבה שנים, 16 שנים, ויודע שאם מישהו גובה כסף תמורתו חייב לתת אישור, קבלה.

יפים ויינטראוב: אני לא מבין, על אף שמינהלת סל"ע קיזזה מאתנו כסף לא קיבלנו אישור לכסף הזה.

יפים ויינטראוב: לא קיבלנו אישור לקרקע ששילמנו עליה, ויש לי הוכחה ממינהלת סל"ע שקיזזו את הכסף הזה, אך לא קיבלנו אישור.

יפים ויינטראוב: לא קיבלנו הסכם העתקה, לפיו נוכל להוכיח לכל אחד שאנו בעלי הקרקע הזאת.

יפים ויינטראוב: אנחנו לא מכירים – כי אין לנו הסכם העתקה – מה התנאים שלנו במקום הזה, מה אנחנו מתחייבים למדינה ומה המדינה חייבת לנו.

יפים ויינטראוב: לפני שעברנו ליד חנה, על אף שחזרתי וביקשתי לקבל את הסכם ההעתקה לידיי, אמרו לי שאם עכשיו יחלקו את הסכמי ההעתקה הכול עלול להתפוצץ.

יפים ויינטראוב: משהו כאן לא תקין, ואם זה לא תקין – אני לא משחק.

יפים ויינטראוב: כל החיים שלי, אני בן 56, חייתי ביושר ושמרתי חוק.

יפים ויינטראוב: אם יש משהו טיפה לא חוקי אני לא רוצה להשתתף בזה.

יפים ויינטראוב: אני רוצה שמישהו יבדוק את ההסכם ויחליט – אם תקין, תיתנו לי אישור; אם לא תקין, תגידו לי ותמצאו פתרון.

יפים ויינטראוב: כשפניתי למינהלת סל"ע, לנציגים שמייצגים את המינהלת, כמו גברת איריס אפרת, לא קיבלתי התייחסות.

יפים ויינטראוב: על מכתבים ששלחתי לה לא ענתה בכלל, לא בכתב ולא בעל-פה.

יפים ויינטראוב: בשנה שעברה ב-19 בספטמבר אחרי שיצאנו מגנים ישנו בחוף הירוק.

יפים ויינטראוב: למחרת היינו חייבים לעבור ליד חנה.

יפים ויינטראוב: פתאום באו אלינו נציגי מינהלת סל"ע ואמרו: אם לא תחתמו על תוספת להסכם ההעתקה, כפי שציין לפניי החבר המכובד יעקב רוזנבלט, לא תעברו.

יפים ויינטראוב: התחילו לשחק אתנו, לומר שההסכם עליו חתמנו לא קיים אם לא נחתום על התוספת להסכם.

יפים ויינטראוב: זה לא יתכן.

יפים ויינטראוב: אם יש הסכם אפשר לשנותו רק במה שמוסכם בין הצדדים.

יפים ויינטראוב: אז חתמנו על התיקון, על אף שהיה בו סעיף אחד הפוגע בנו, סעיף שהתייחס להלוואה עומדת, שכן קיימת בחוק הפינוי-פיצוי.

יפים ויינטראוב: חתמנו, ואחר כך כשהייתי בקשר עם גברת איריס אפרת היא שלחה לי את ההחלטה מיום 27 בספטמבר 2005, החלטת מינהלת סל"ע שאישרה את התוספת הזאת.

יפים ויינטראוב: פתאום בתחילת שנת 2006 חילקו לנו תוספת אחרת, עליה אותו תאריך שהיה קודם.

יפים ויינטראוב: בתוספת החדשה הופיע עוד סעיף הפוגע בנו, הקובע שאם המדינה לא תצליח לבצע מה שהבטיחה בהסכם לא נוכל לתבוע את המדינה ולא יהיה לנו סעד משפטי מול המדינה.

יפים ויינטראוב: סליחה, איפה זכויות האזרח שלי?

יעקב רוזנבלט: אנחנו מדברים על אותם דברים, הוא רק מדבר מכיוון אחר.

יפים ויינטראוב: אני רוצה להבין – אם אני ומשפחתי כן צריכים את המדינה האם נקבל משהו?

יפים ויינטראוב: אנחנו מחכים כבר זמן רב, 9 חודשים.

יפים ויינטראוב: אם אנחנו לא צריכים את המדינה שיגידו לנו מה עלינו לעשות.

יפים ויינטראוב: אם תהיה חקירה כלשהי אשמח מאוד שהמדינה תחליט לבדוק הכול, כולל הכסף שנעלם.

יפים ויינטראוב: אם תהיה חקירה אסכים להעביר את כל הניירות שיש לי, שיבדקו את כל העניין לעומק.

יפים ויינטראוב: החתן שלנו, הבעל של בתי שנרצחה – בגלל שהיא נרצחה הבחור לא יכול לישון בלילה בבית והבית ריק עם הנכד.

יפים ויינטראוב: הוא היה בא הביתה ולקראת ערב יצא מהיישוב.

יפים ויינטראוב: מינהלת סל"ע אומרת: אם לא ישנת בבית לא תקבל פיצוי ותק או פיצוי קרקע.

יפים ויינטראוב: פרט לפיצוי על הבית לא תקבל שום דבר.

אריה אלדד: עוד אחת מהדוגמאות.

יפים ויינטראוב: למה?

יפים ויינטראוב: יש לו כל המסמכים, יש לו אישור מהיישוב בו היה תושב, יש לו חשבונות מחברת החשמל וחשבונות מים, כל המסמכים הנדרשים על-פי החוק, אבל פשוט הוא לא ישן בבית.

יפים ויינטראוב: רציתי לדעת איפה יש חוק בארץ שיכול להגיד: אם אדם לא ישן בביתו הוא לא תושב המקום.

אריה אלדד: אני מציע שלא תלחץ בנקודה הזאת, כי אם תלחץ יותר מדי – יעשו חוק כזה.

יפים ויינטראוב: כתבתי אליכם מכתב בכוונה אחת בלבד, שתעזרו לנו מהר ככל האפשר.

יפים ויינטראוב: אתם תחליטו באיזו צורה לעזור לנו, אבל צריך לפתור את כל הבעיות.

יוסי דגן: אנחנו בשא-נור דוגמא לקהילה – בשונה מחצי היישוב חומש ומהקהילות בגנים וכדים – שלא רצתה לשתף פעולה עם מינהלת ההתנתקות לפני הגירוש.

יוסי דגן: כפי שאני שומע מהאחים שלנו ביישובים אחרים, רק הרווחנו מזה.

יוסי דגן: ראינו בכך ניסיון להצמיד לנו אקדח לרקה: או שתשתפו פעולה מראש ותכירו מבחינה ציבורית שזה הולך לקרות בוודאות, כאשר כל העסק עדיין היה פתוח פוליטית – היו הפגנות, היו הצבעות בכנסת, היו הצעות אי-אמון, היה דיבורים על משאל עם.

יוסי דגן: ראינו בכך ניסיון סחיטה מצד הממשלה, להצמיד לנו אקדח לרקה ולחייב אותנו לשתף פעולה.

יוסי דגן: זוכרים איך התקשורת עקבה אחרי כל משאית וכל מכולה שיצאה: הנה המתנחלים – פתאום לשם שינוי קראו לנו מתיישבים, לרגע אחד כביכול לא שנאו אותנו – הנה המתיישבים גם מכירים בעובדה.

יוסי דגן: ראינו בזה עניין פוליטי ואמוני וסירבנו לשתף פעולה מראש.

יוסי דגן: ראינו התנהגות לא ראויה בעיקר מצד משרד הביטחון – זה התחיל מצד המינהלת ואחר-כך משרד הביטחון רצה להיכנס לפרונט.

יוסי דגן: היו 11-12 ניסיונות להיכנס בכוח ליישוב שא-נור, תוך הפעלת אלימות.

יוסי דגן: הצבא, המח"ט, הדרג האוגדתי התנגדו לניסיונות הללו והיו אתנו בקשר.

יוסי דגן: אמרו: אנחנו לא מבינים למה הם באים בכלל, הרי יש להם את המודיעין הכי טוב, יודעים בדיוק מי גר היכן, אילו תשתיות יש ואילו תשתיות אין.

יוסי דגן: היה להם כל המידע.

יוסי דגן: היה להם חשוב לבוא עם תקשורת, לנסות כל פעם בכוח לפרוץ את השער, שהשוטרים יכו אנשים, יעצרו אנשים, שנשים יוכו על-ידי שוטרים.

יוסי דגן: ועליכם להבין, אלה אנשים שמגינים על חייהם, על הבית שלהם.

יוסי דגן: בשא-נור עלינו על מטענים, חברים נרצחו, החזקנו את היישוב ממש בכוח, ובסוף היו צריכים לראות את האלימות הזאת מצד המשטרה.

יוסי דגן: זה תוזמן תקשורתית.

עמירה דותן: אני מבקשת ממך לקצר.

עמירה דותן: עולים על השולחן המון נושאים שחובה עלינו לפתור.

עמירה דותן: אולי נמצא זמן אחר לשוחח, נשמח לארח אותך באופן אישי, אבל אני מציעה שתדלג למה שקורה היום.

יוסי דגן: אני מעלה את הדברים האלה מכיוון שאני סבור שיש מספר נושאים שצריכים להיחקר.

יוסי דגן: ההתנהלות של עובדי הציבור, לטעמי לפחות, לא היתה תקינה.

יוסי דגן: אנסה לקצר, אבל אני רוצה להעלות את כל הנושאים החשובים.

יוסי דגן: יש כאן נציגים גם של הוועדה לענייני ביקורת המדינה וגם של משרד מבקר המדינה.

יוסי דגן: הדברים הללו צריכים להיחקר כי הם לא תקינים, בפרט במצב הנפשי שנמצאנו בו.

יוסי דגן: דיברו כאן על גניבת הגז.

יוסי דגן: לכל האנשים בשא-נור נעלמו בלוני הגז.

יוסי דגן: בדקנו והסתבר שעל-פי ההסכם שהמדינה עשתה עם "סופרגז" היא רשאית לגנוב את בלוני הגז.

יוסי דגן: על הבתים שלנו בשא-נור הציבו באופן מסודר את "צוות יוסי", שהוריד לי את בלוני הגז.

יוסי דגן: היינו בקשר עם המינהלת.

יוסי דגן: ענו לנו שנקבל את הבלונים בהמשך.

יוסי דגן: מאז חלפו 10 חודשים ואנחנו עדיין מחכים לקבל כסף עבור בלוני הגז.

יוסי דגן: אחרי 10 חודשים כאשר נכנסו לאתר הביניים זכינו לפתוח את הארגזים.

יוסי דגן: את הגז אנחנו כמובן משלמים בעצמנו, כאשר יש הבטחה בעל-פה שבודקים ואולי יחזירו לנו כסף על הגז.

יוסי דגן: דיברו כבר על ביזה ועל הקבלנים הערבים של משרד הביטחון.

יוסי דגן: הקבלנים עשו ביזה מטורפת של חלונות, דלתות וציוד מבתים.

יוסי דגן: האשקובית שהייתי בה הוזזה, באמצע הסלון היו דברים פתוחים וצואה.

יוסי דגן: אנשים נהגו בוונדליזם כלפי הרכוש שלנו.

יוסי דגן: לחלק מהאנשים נעלם ציוד, למישהו נגנבה טלוויזיה.

יוסי דגן: אם יושבים פה נציגי מבקר המדינה – יש שמועות רבות על קבלנים שהיה להם עניין פוליטי.

יוסי דגן: כמה חודשים לאחר הגירוש ישבתי עם אדם שהוא חבר מרכז ליכוד שאמר לי: המנוף שהוריד אתכם מהגג שייך לחבר מרכז הליכוד מחיפה.

יוסי דגן: אם תרצו אתן לכם פרטים אחר-כך.

יוסי דגן: יש המון-המון שמועות.

יוסי דגן: ברור חד-משמעית שהיתה ביזה.

יוסי דגן: לאחר הגירוש לקחו אותנו באוטובוסים לכפר הרא"ה, לנקודת האיסוף של המגורשים משא-נור.

יוסי דגן: חלילה לא זרקו אותנו מהאוטובוסים בכפר הרא"ה, אלא בצומת הראשית, 40-50 דקות הליכה בחום, כאשר אנו כבר יבשים לגמרי מהדמעות, מהבכי, כבר לא יכולים לתפקד.

יוסי דגן: משם לקחו אותנו לאולפנא בבית אל.

יוסי דגן: אף אחד מהמדינה, מהרשויות הממלכתיות, לא פנה לראות שאנחנו חיים.

יוסי דגן: עברו 8 ימים, התקשרה אחת הנשים למינהלת ההתנתקות ואמרה: אתם בכלל לא יודעים שאנחנו חיים, לא דיברו עם אף אחד.

יוסי דגן: איך זה יתכן?

יוסי דגן: אמרו לה: אתם במלון בנתניה, בחוף הירוק, אנחנו בקשר עם הנציגים שלכם.

יוסי דגן: היישוב כולו מאל"ף ועד ת"ו היה בבית אל, פלוס חלק מהאמנים – יוליה ואחרים, והם "יודעים" שאנחנו במלון בנתניה.

יוסי דגן: היחידים שעזרו היו אנשים "כתומים", אלה שחסמו כבישים.

יוסי דגן: לפני ההתנתקות היו הפגנות: "אחינו, תחזרו אלינו הביתה", אך אף אחד לא בא אלינו.

יוסי דגן: זה לא המקום לבדוק למה אלה שהפגינו נגדנו לא באו.

יוסי דגן: מעולם לא קיבלנו טלפון, אמירה, חיבוק, שום דבר מהגורם שגירש אותי מביתי, בוודאי לא בתקופה הראשונה.

יוסי דגן: קיבלנו תמיכה רק מהשותפים הפוליטיים האידיאולוגיים שלנו.

יוסי דגן: היינו 10 ימים בבית אל ואז עברנו לבית-ספר שדה בשבי שומרון.

יוסי דגן: למרות הבטחות ברורות ומפורשות לתקציב עבור האירוח שלנו – ומדובר במשפחות ש"התלבשו" על המבנים, שצריכים תיקון – לא התקבל ולו שקל אחד במדרשה.

יוסי דגן: היינו בשבי שומרון משפחות מחומש ושא-נור אך בית-ספר השדה לא קיבל ולו שקל עבור האירוח שלנו.

יוסי דגן: הכול נעשה בצורה עצמאית רק משום שלא הלכנו בדיוק לפי המתווה, על-פיו ישימו אותך יומיים במלון אחד ואחר-כך יזרקו אותך ביד חנה.

יוסי דגן: אני לא רוצה לעבור ליד חנה, אנחנו רוצים להתיישב במקום אחר.

יוסי דגן: אין דיון, אין דיבור.

יוסי דגן: מר יונתן בשיא נתן הבטחה מפורשת שיממנו את האירוח שלנו, הדבר לא קוים.

יוסי דגן: זה כואב לי משום שהאדם שאירח אותי, פתח את הלב ודאג שבימים הקשים ביותר יהיה לי איפה להיות לא קיבל כלום, ומגיע לי אותו הדבר כמו לאחרים.

יוסי דגן: עם כל הכבוד, אני לא חייב ללכת לאן שאומרים לי.

יוסי דגן: לגבי סיוע נפשי – לאנשים יש סיוטים בלילות בעקבות המחזה של הורדת האנשים מהגג בשא-נור.

יוסי דגן: אני אישית מתעורר עם סיוטים בלילות.

יוסי דגן: הייתי צריך לעמוד על גג המצודה ולחזק אנשים בישוב כאשר עולמם קרס.

יוסי דגן: כולנו לא נשכח לעולם את המראה הזה, כשראינו איך גוררים את חברינו, חלקם נפגעי טרור, ועל ההר ליד הולכים 150 ערבים עם דגלי אש"ף ודגלי חיזבאללה, שרים ורוקדים.

יוסי דגן: לא קיבלנו שום טיפול.

יוסי דגן: קיבלנו רק סדנה כלשהי דווקא ממחלקת הרווחה במועצה האזורית שומרון.

יוסי דגן: בסדנה הזאת יכולנו לדבר, להיפתח, לבכות.

יוסי דגן: אני אישית לא מצליח לבכות עד היום, אבל לפחות לפתוח את הרגשות.

יוסי דגן: שבועיים-שלושה אחרי ההתנתקות היתה בשבי שומרון מסיבה של חיילים, של גדוד חרוב שמאומץ על ידי שבי שומרון.

יוסי דגן: ילדים משא-נור שראו חיילים רצו הביתה ואחר-כך חלקם הרטיבו בלילה.

יוסי דגן: אף אחד מהנציגות הממלכתית לא התקשר אלינו בטלפון לשאול במה יכולים לעזור, האם אפשר לטפל.

יוסי דגן: יום אחד התקשרו אליי ממינהלת סל"ע לשאול האם אני עובד או לא, 8 חודשים אחרי הגירוש.

יוסי דגן: פרט לכך מעולם לא קיבלנו עזרה.

יוסי דגן: עכשיו אנחנו בפתרון זמני.

יוסי דגן: אחרי 10 חודשים סוף-סוף יכולנו לפתוח ארגזים ולראות מה הנזק – מה בזזו, מה נשאר.

יוסי דגן: אגב, בהערה מוסגרת, היות ולא עבדנו עם המינהלת, מכיוון שהמשפחות יכלו להגיע ביום שלפני העזיבה ולארוז הנזקים היו קטנים.

יוסי דגן: אני מבין שאלה שעבדו עם המינהלת, בעקבות הטיפול "המצוין" שקיבלו מקבלני המשנה מכשירי החשמל נהרסו מהשמש.

יוסי דגן: אצלנו לפחות מכשירי החשמל נשארו.

יוסי דגן: עכשיו אחרי 10 חודשים אנחנו בשכונת קרוונים זמנית בשבי שומרון.

יוסי דגן: מי שדחף את העסק כל הזמן היו המוסדות המיישבים – אמנה, החטיבה להתיישבות, המועצה.

יוסי דגן: בסוף היה סיוע ממשלתי קטן למבנים וכדומה, אבל עברו כבר 10 חודשים ואנחנו כבר חודש במבנים הזמניים – אין שום תשתית, אנחנו הולכים על חול בדרך הביתה, אין מדרכות, אין כבישים.

יוסי דגן: אנחנו רואים את החורף מתקרב – אין שום דבר, ודווקא בפרויקט הזה יש שיתוף פעולה מלא בין המוסדות המיישבים ובין המוסדות הממלכתיים.

יוסי דגן: אנחנו כבר רואים איך נתבוסס בבוץ, ומדובר בנשים בהריון, במשפחות עם ילדים קטנים – שום תנאים בטיחותיים, שום תנאים אחרים, שלא נדבר על משחקייה.

יוסי דגן: אנחנו והמועצה הצלחנו להשיג משחקייה מאולתרת וביקשנו שישלימו אותה, שתהיה משחקייה נורמלית לילדים שאין להם כל-כך מה לעשות, אבל עד היום לא קיבלנו.

יוסי דגן: שלא לדבר על דברים גדולים יותר, כמו דיור הקבע, שאף אחד לא מדבר אתנו עליו.

יוסי דגן: ואפילו בביקורת הביניים, אחרי 10 חודשים שהיינו זרוקים במדרשה ולא שילמו לה, גם עכשיו אנחנו עדיין לא רואים שום דבר מתקדם.

יוסי דגן: יש נושא נוסף שכדאי שמבקר המדינה וחברי הכנסת הנכבדים, שפרט לחבר הכנסת אריה אלדד לא היו באותו פורום, ישמעו.

יוסי דגן: אחרי שהצביעו על חוק פינוי-פיצוי ועל חוקי הגירוש הואילו מספר חברי כנסת להגיע סוף-סוף לשמוע אותנו.

יוסי דגן: אפילו אלוהים כשרצה לבלבל את העולם בדור הפְּלַגָה ירד למטה, אבל הם לא ירדו.

יוסי דגן: אנשים שלנו הסתובבו בבניין הכנסת ודיברו עם חברי כנסת שהתווכחו אתנו ובכלל לא ידעו שמגרשים יהודים גם בצפון השומרון.

יוסי דגן: הם היו בטוחים שמגרשים רק בעזה.

יוסי דגן: שר בכיר מאוד שנפגש עם מישהו שהבן שלו גורש מחומש אמר: בכלל לא מגרשים מצפון השומרון, על מה אתה מדבר?

יוסי דגן: אמר האיש: הרי הבן שלי גורש מחומש, ואז אמר השר: אולי בעצם לא היה צריך לעשות את זה.

יוסי דגן: יושבת כאן לימור הר-מלך והיא תוכל לספר.

יוסי דגן: הם נפגשו כאן עם שר בכיר מאוד וניסו לשכנעו לעשות משאל עם.

יוסי דגן: ביניהם היתה גם אלמנת טרור.

יוסי דגן: הוא אמר להם: אתם סכין בגב האומה, ואחרי שאמר את הדברים הנחמדים האלה שאלה אותו: לפחות תעשה משאל עם?

יוסי דגן: אמר:

יוסי דגן: אם נעשה משאל עם אתם תנצחו אותנו, אנחנו לא רוצים לעשות משאל עם.

יוסי דגן: אחרי כל הדברים האלה הואילו חברי ועדת החוץ והביטחון להגיע לביקור בחומש.

יוסי דגן: כולנו לבשנו חג, סוף-סוף אנחנו יכולים להגיד מה אנו חושבים.

יוסי דגן: הגיעו האדונים הנכבדים, התיישבו מולנו בחומש, כל אחד הציג עצמו ואמר כמה מילים.

יוסי דגן: ואז קמתי לדבר כראשון הדוברים אך מיד בראשית הדברים חבר הכנסת הנכבד יוסי שריד יצא החוצה לדבר אל התקשורת.

יוסי דגן: תסלחו לי, זה כאב לי מאוד.

יוסי דגן: האדם הגיע אלי, הציג עצמו, וכאשר קמתי לספר לו על היישוב שלי ומה הוא הולך לעקור הוא יוצא החוצה לדבר אל התקשורת.

יוסי דגן: אמרתי: סליחה, לא יתכן שחבר כנסת כזה ייצא החוצה.

יוסי דגן: אז חבר הכנסת טומי לפיד שמע שיוסי שריד רץ לתקשורת, מיד יצא מהר כדי שלא יגנבו לו את התקשורת.

יוסי דגן: הנושא הכי חמור בעיני, שאני דורש שייבדק, ואני מאמין שהפורום המכובד שהתכנס ברצון טוב יוכל לדון בו – בימים שלפני הגירוש הוצפו כלי התקשורת בידיעות על-ידי אלוף הפיקוד, המשטרה, מפכ"ל המשטרה, הרמטכ"ל וגורמים שונים שאנחנו בשא-נור אוגרים רימונים ונשק.

יוסי דגן: הייתי אז דובר היישוב והיו מתקשרים אלי כל פעם ב-11:30, בסמוך לסגירת העיתונים, לומר שיש מידע קונקרטי על רימוני-יד על הגג, על נשקים.

יוסי דגן: תבינו, בשא-נור מיוזמתנו הורינו לכל התושבים להחזיר את כלי הנשק.

יוסי דגן: חבר הכנסת אריה אלדד היה עֵד לדברים האלה, הוא עבר לגור ביישוב.

יוסי דגן: החזרנו את כל הנשקים ביוזמתנו כי רצינו להגיע בידיים נקיות.

יוסי דגן: כל הזמן ההאשמות שיש להם מידע מודיעיני.

יוסי דגן: פעם הראו לי תצ"א שכביכול רואים בדיוק איפה מונחים הרובים על הגג.

יוסי דגן: מובן שלא היה כלום.

יוסי דגן: הדבר הזה חמור בעיניי משני הכיוונים.

יוסי דגן: אם האמינו בזה, יש פה מחדל מודיעיני פטלי, אולי חסר תקדים, ומישהו צריך לתת הסברים איך יתכן כשל כזה, כי מישהו יכול היה להיהרג בעקבות זה.

יוסי דגן: אני יודע בוודאות שידעו בדיוק מה קרה בשא-נור משום שהיה מודיעין מצוין עלינו, כולל על הוויכוחים הפנימיים במטה שא-נור.

יוסי דגן: פעם התעמתי בתוכנית של רזי ברקאי עם תת-ניצב במשטרה שהודיע שיש לנו כלי נשק ורימונים ואנחנו מתכוונים להשתמש בהם.

יוסי דגן: ביקשתי מההפקה שלאחר השידור יקשרו בינינו כי אני רוצה לשמוע פרטים.

יוסי דגן: אמרתי לו: אנחנו לא מאותו צד של המתרס, אבל זה פיקוח נפש, אני מבקש ממך שתאמר לי אם יש לכם מידע קונקרטי על מישהו או משהו.

יוסי דגן: אמר: אני לא מטפל בזה, אני קצין מטה, אחראי על ההסברה.

עמירה דותן: נעצור כאן.

עמירה דותן: אני מבקשת לתת לאנשים נוספים לדבר.

יוסי דגן: אני מבקש שהוועדה ומבקר המדינה יבחנו את הנושא.

יוסי דגן: אם חס וחלילה מישהו היה זורק משהו מהגג בשא-נור, בקבוק מים או משהו כזה, והיו חושדים שהוא רוצה לירות מי יודע לאן היינו מגיעים.

יפה קוצ'מן: אני מבקשת שיוקצה זמן לכל אחד מן המוזמנים כדי שכולם יוכלו להביע עמדתם.

יפה קוצ'מן: אני עובדת סוציאלית, מטפלת במפונים, וטיפלתי במפונים גם לפני זה.

עמירה דותן: בתחילת הדיון כולם הציגו עצמם.

עמירה דותן: בעוד שבוע נערוך דיון שיעסוק בטיפול הנפשי, העבודה הסוציאלית, ברמה המקצועית והפרטנית.

עמירה דותן: את מוזמנת לכאן בשבוע הבא.

עמירה דותן: בואו ניתן לאנשים שהיו כאן בזמן וביקשו לדבר אפשרות לעשות כן.

אתי רוזנבלט: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנציגי המועצה האזורית עמק חפר נמצאים כאן.

אתי רוזנבלט: חבר הכנסת אריה אלדד דיבר על גזירת הקופונים.

אתי רוזנבלט: אני נזהרת מאוד בדברי, אך מכיוון שהמדינה יודעת שאת הכסף לא מעבירים ישירות למתיישבים אלא דרך גורמים שונים, ומבחינתי המועצה הקולטת היא חלק מהמדינה והיא שמקבלת על עצמה את הקליטה, יש שני נושאים עיקריים בהם לדעתי המועצה חטאה באשר לאיחוד הקהילות.

אתי רוזנבלט: החלק הראשון – מערכת החינוך.

אתי רוזנבלט: הדבר הראשון דרכו אנחנו אמורים לעשות איחוד בין קהילות הוא הילדים.

אתי רוזנבלט: ברגע שילדי היישוב הוותיק יד חנה הולכים לבית ספר X והנקלטים הולכים ל-Y, כאשר הטענה או התואנה שנאמרה בספטמבר כשדיברו על הנושא והתריעו היא שממילא בשלב מסוים יעברו ללמוד באותם בתי-ספר, עלי הטענה לא מקובלת, בלשון המעטה, כי השנה הראשונה – על-פי דעת כל בעל מקצוע – היא הקריטית והקובעת.

אתי רוזנבלט: החלק השני – הטיפול בילדי המפונים, שלא נעשה כראוי.

אתי רוזנבלט: הילדים מסתובבים סתם.

אתי רוזנבלט: נכון שהקצו עובדת סוציאלית קהילתית שסיימה את לימודיה בשנה החולפת וביום רביעי הקרוב אמורה לקבל תעודה, בחורה נחמדה מאוד, ילדה מקסימה, אבל היא לא מנוסה.

אתי רוזנבלט: אנחנו 3 אנשים שדוחפים אותה להגיד מה כן צריך לעשות, אבל אנחנו חשים שהעבודה לא די מקצועית.

אתי רוזנבלט: האמת, אני לא יודעת עד כמה אנשי מקצוע יודעים "לאכול חיה כזאת".

אתי רוזנבלט: החלק השלישי – עבודות הפיתוח ובני ערובה.

אתי רוזנבלט: המועצה האזורית עמק חפר קלטה אותנו בשמחה וששון והעלתה על נס את העובדה שהיא קולטת אותנו.

אתי רוזנבלט: ברגע שהגיע לכדי ביצוע הדברים מתחילים לקרטע – פתאום צריך לקבל אישור ממליאת המועצה ומהחברה המרכזית לפיתוח עמק חפר.

אתי רוזנבלט: משהו לא זז.

אתי רוזנבלט: אמרו: ב-19 בספטמבר תעברו לאתר, מתחייבים שנגמור את עבודות הפיתוח.

יעקב רוזנבלט: התחייבו בלוח זמנים, לגמור את עבודות הפיתוח תוך חודש.

אתי רוזנבלט: כפי שאמר יוסי דגן, יש רק חול וחול, כמו במערכון של הגשש החיוור.

אתי רוזנבלט: אבל זה לא משהו שאירע לפני עשרים שנה, אצלנו אתמול בבוקר היה רק חול וחול.

אתי רוזנבלט: עם כל הכבוד למועצה האזורית עמק חפר על ההילה שלקחה לעצמה כשקלטה אותנו – אני מאמינה שחלק עושים מטוב-לב, אבל כפי שהיינו שבויים לפני ההתנתקות בידי פוליטיקאים – ויסלחו לי כל חברי הכנסת היושבים כאן, אני לא עושה חשבון לאף אחד – ושימשנו חיילים בידיהם לפני ההתנתקות, על אף שעשינו דברים בתום-לב, היום אנחנו משמשים שוב בשר תותחים בידי פוליטיקאים מהצד השני של המתרס, שלקחו אותנו בשביל ההילה והכסף ומשתמשים בנו.

אתי רוזנבלט: אנחנו בני ערובה של המדינה, לא משנה כרגע באיזה צד של המתרס.

אתי רוזנבלט: כדי להסיר ספק אני חייבת להגיד, קהילת חומש היתה נגד ההתנתקות, לפחות מרביתה.

אתי רוזנבלט: החלטנו לעבוד ב-3 ראשים – אחד רץ להתנגד, שני למקסם פיצויים, ושלישי אמר במלוא האחריות: יש לנו עולים חדשים ואנשים מבוגרים באמצע החיים, צריך לדאוג לחלופה.

אתי רוזנבלט: התייחסו אלינו כמו אל בוגדים.

אתי רוזנבלט: זה יצר מצב משבר – התייחסו אלינו כאל בוגדים, איך אנו מעזים להעלות על דל שפתנו לדאוג לקהילה אם יגיע היום, כי אם מצאנו חלופה משמע אנו מסכימים להתנתקות, מה שלא היה נכון.

אתי רוזנבלט: החלק שני הוא התמודדות עם הדברים היום.

אתי רוזנבלט: הקהילה שלנו נמצאת בפוסט טראומה וזה מתחיל להתבטא בהתקפי לב, ילדים שלא ישנים, סרטן שמתחיל לפרוץ.

אתי רוזנבלט: יש התמודדות קשה מאוד באיחוד הקהילות.

אתי רוזנבלט: הולכים לאחד שתי קהילות, אחת מהצפון והשנייה מהדרום.

אתי רוזנבלט: אין שום רקע משותף, לפחות פוליטי, בין יד חנה וחומש, אולם ברמה האנושית, בגובה העיניים לכולם יש אותן האצבעות.

אתי רוזנבלט: צריך לבדוק את הדרך של העברת ההחלטות, של קבלת ההחלטות, וגם איך עובר הכסף – מאיפה עובר הכסף, לצורך מה, לאן מגיע וכמה מגיע בסוף.

קריאה: אם הוא מגיע לייעודו.

עמירה דותן: אני מציעה שנשמע עוד שני דוברים ואז נעבור לשמוע את המינהלת, וכמובן המבקר וחברי הכנסת, אם ירצו לדבר, ואם ייוותר לנו זמן נמשיך את הסבב, אבל כדי שנוכל לשמוע גם את המינהלת וגם שלא נצא בהרגשה ששמענו רק צד אחד, בבקשה.

קריאה: גם למועצה יש מה לומר.

חיים עראג'י: אני גר ביד חנה חומש.

חיים עראג'י: אני רוצה לחדד כמה נושאים.

חיים עראג'י: חוק פינוי-פיצוי נחקק בפברואר 2005, מספר חודשים לפני ההתנתקות.

חיים עראג'י: מי שעמד בנטל פינוי התושבים ופיצוי התושבים זה המינהלת.

חיים עראג'י: בתקופת זמן קצרה מאוד המינהלת היתה לכאורה אמורה לעמוד במרכז תמונת הפינוי והפיצוי, אבל בפועל לא היה כך.

חיים עראג'י: בזמן קצר המינהלת היתה אמורה ללמוד את החוק ולהתמודד עם דברים נוספים.

חיים עראג'י: מזל שיש תקשורת אז הדברים "הטובים" נאמרו בתקשורת.

חיים עראג'י: בתקשורת אנחנו הפכנו לאנשים עשירים, מרוצים, שבעים, שמנים.

חיים עראג'י: בפועל האדם עצמו לא נראה, לא נחשב.

חיים עראג'י: גם הסכם ההעתקה נעשה בחופזה, תוך ניצול המצוקה של אנשים שידעו שאמורים להתפנות בתאריך היעד ואם לא יתפנו יהיו בבעיה רצינית מאוד, כי המחוקק דאג לכך: אם לא תתפנה, תפסיד, יש סנקציות.

חיים עראג'י: לא חשוב כמה שנים גרת באותו יישוב, לא חשוב שנטעת שורשים שם, שהילדים נולדו שם, שאתה מנתק אותם מהחברה.

חיים עראג'י: אומרים לך, כאילו נותנים לך סוכריה: לכאורה אתה גר היום במקום שכוח-אל ותעבור לגור במרכז.

חיים עראג'י: אבל בשבילי זה הבית.

חיים עראג'י: יש אנשים שגרים בבית-שאן, זה הבית שלהם, יש אנשים שגרים בדרום.

חיים עראג'י: אני כבר לא מדבר על המצב הנפשי של אנשים רבים.

חיים עראג'י: נמצאת כאן עובדת סוציאלית שאולי יודעת יותר ומודעת לכל המשברים.

חיים עראג'י: כאשר אתה פונה למינהלת ואומר: רבותיי, מה קורה?

חיים עראג'י: הם מקשים עליך.

חיים עראג'י: כפי שסיפר יפים ויינטראוב לגבי עורך-הדין, כך אני חיכיתי שהחוק ייצא לאור כי כאשר פניתי למינהלת לפני שהיה חוק אמרו לי: לשם מה אתה פונה?

חיים עראג'י: אנחנו לא יודעים מה ייאמר בחוק, אין לנו עדיין טפסים, צריכים לצאת טפסים חדשים.

חיים עראג'י: כאשר אתה אומר: בסדר, יש חוק, אפנה למינהלת על מנת לחסוך כמה שקלים, כי בסך הכול אתה רוצה בית אחר במקום אחר, זה לא זכייה בפיס, אומרים לך: לא, אתה צריך עכשיו עורך-דין.

חיים עראג'י: אני שואל: למה צריך עורך-דין לגבי הסכם ההעתקה, לצורך מה?

חיים עראג'י: אומרים לך: אם לא תחתום לא תוכל להיכנס, כי יש חוזה.

חיים עראג'י: אמרתי: בסדר, אחתום על החוזה, אבל למה אני צריך לשלם לעורך-דין אחוז מסוים?

חיים עראג'י: הרי הוא לא ייצג אותי בשום דבר.

חיים עראג'י: אני כבר לא מדבר על היעדר התשתיות.

חיים עראג'י: עד היום אין לי מדרכה על אף שבהסכם כתוב שלכל אדם תהיה תשתית של חשמל וביוב משלו.

חיים עראג'י: למה אני צריך תשתית משותפת?

חיים עראג'י: אומרים לי: היה צריך לגזור קופונים.

חיים עראג'י: מי שגזר קופונים זה כולם – המינהלת, משרד הביטחון, משרד השיכון, עמיגור, המועצה, כולם גזרו קופונים, כולם הרי צריכים לאכול מהנתח הזה.

חיים עראג'י: המתיישב או האדם שצריך לגור במקום לא נחשב.

חיים עראג'י: אם נדבר על הקרווילה – אנשים דיברו על קור, על חום.

חיים עראג'י: זה לא חשוב כבר, לא חשוב התנאים בקווילה, כי אדם לא יודע עד מתי יגור בקרווילה הזאת.

חיים עראג'י: הרי על-פי הסכם השכירות אתה יכול לקבל שכירות עד שנתיים.

חיים עראג'י: עוד מעט חולפת לה שנה, ומתי נוציא אישורים בכדי לבנות?

חיים עראג'י: הרי אי אפשר להוציא אישור בנייה, אי אפשר להתחיל עם כל הנושא הזה.

חיים עראג'י: כל פעם מבטיחים לנו: הנה, עוד חודש, עוד שבוע נגמר הסיפור.

עמירה דותן: לכן אנחנו רוצים לעשות כאן גם ביקורת וגם מעקב אחר התשובות.

עמירה דותן: אתם לא לבד, אנחנו יחד אתכם.

חיים עראג'י: אני רוצה להפנות את הוועדה לחוק.

חיים עראג'י: כאשר אני פונה לוועדה בנוגע לחוק מסוים אני מבקש תשובה מפורטת.

חיים עראג'י: על תענו לי שהוועדה החליטה לדחות וזהו.

חיים עראג'י: אני רוצה תשובה מפורטת.

חיים עראג'י: אני מתכתב איתם פעם אחר פעם, כתבתי להם שיש חוק.

חיים עראג'י: אני פונה לעזרת עורך-דין אחר ומצרף גם מכתב של מהנדס ועדת תכנון ובנייה.

חיים עראג'י: אז אומרים לי: לא.

חיים עראג'י: אני שואל: למה לא? הם לא יודעים.

חיים עראג'י: אתם כן יודעים?

חיים עראג'י: אני לא מבין.

חיים עראג'י: צריך שהחוק יהיה ברור לכולם.

חיים עראג'י: אני מבקש לקבל תשובה מפורטת למה לא, תנמקו על איזה בסיס, אני מבקש שתזמינו אותי.

חיים עראג'י: זה היה כך כבר בהתחלה עם המינהלת.

חיים עראג'י: כאשר דיברתי אתם בהתחלה בטלפון, הם ישבו בחדרה והייתי צריך להגיע לשם, אמרו שהמשרד פתוח בין 8 ל-4.

חיים עראג'י: כאשר באתי שאלו אותי: קבעת פגישה?

חיים עראג'י: אמרתי: לא.

חיים עראג'י: אמרו: גם אם ראש הממשלה היה בא בלי לקבוע לא היינו מכניסים אותו.

חיים עראג'י: אני נמצא במדינה מיוחדת, חלמאית.

חיים עראג'י: אני לא מבין איפה אני נמצא.

חיים עראג'י: אני אמור לקבל שירותים, לקבל תשובות, לקבל סיוע, לקבל הדרכה, אבל לא קיבלתי.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני מהיישוב חומש לשעבר.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני רוצה לשאול כמה שאלות בוועדה המכובדת הזאת בנוכחות חברי הכנסת, יושבת-ראש הוועדה ומשרד מבקר המדינה.

ולדימיר רקובשצ'ק: מולכם יושב אח שלי אלכס, שיהיה בריא עד מאה ועשרים, ואני מדבר גם בשמו.

ולדימיר רקובשצ'ק: הוא פנה למינהלת ההתנתקות שישלמו לו פיצויים על-פי החוק שנחקק בשנת 2005.

ולדימיר רקובשצ'ק: הזמינו אותו לוועדה – גם אני הייתי שם – ושאלו שאלות, ענינו והיו אמורים לקבל החלטה האם מגיע לאחי כסף עבור ותק מגוריו ביישוב.

ולדימיר רקובשצ'ק: בזמן שחיכינו בחדרה עד שתתקבל ההחלטה, הוא ואשתו והילד שלהם, חשנו שאנו נתקעים בקיר בטון.

ולדימיר רקובשצ'ק: הפקידה שישבה שם חשבה שהיא נשיא ארצות הברית, לא פחות ולא יותר, התקשרה לירושלים למינהלת התנתקות ואמרה שבאו שני חבר'ה מהמאפיה הרוסית ורוצים להרביץ לה.

ולדימיר רקובשצ'ק: רק רצינו שיקבלו החלטה.

ולדימיר רקובשצ'ק: לאחר שדיברנו איתה והסברנו את המצב אמרה שההחלטה נשלחה דרך הפקס אבל ביום ראשון כל הקווים עמוסים, הנייר נתקע בדרך.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני לא יודע איך לענות על זה, כנראה גם אתם לא מבינים.

ולדימיר רקובשצ'ק: בסוף קיבלנו את החלטת הוועדה, לפיה לא מגיע לאחי כסף.

ולדימיר רקובשצ'ק: למה?

ולדימיר רקובשצ'ק: כובע.

ולדימיר רקובשצ'ק: אתה מדבר כמו אל קיר בטון.

ולדימיר רקובשצ'ק: היינו בכנסת ביום רביעי שעבר, דיברנו עם חברת הכנסת מישראל ביתנו והיא ביקשה שנשלח לה מכתבים.

ולדימיר רקובשצ'ק: לוקח קצת זמן עד שנארגן מכתבים.

ולדימיר רקובשצ'ק: פגשנו אדם אחד מאתר אינטרנט שהתקשר אלינו אתמול.

ולדימיר רקובשצ'ק: במינהלת סל"ע אמרו שאם משפחת רקובשצ'ק תיפנה פעם נוספת למינהלת סל"ע ייפתח נגדה תיק פלילי.

ולדימיר רקובשצ'ק: מתייחסים כאילו אנחנו עבריינים.

ולדימיר רקובשצ'ק: זה מה שנוגע לאחי אלכס.

ולדימיר רקובשצ'ק: יש לנו גם אבא, שיהיה בריא עד מאה ועשרים, ואמא ז"ל נפטרה בשנת 2000.

ולדימיר רקובשצ'ק: אבא, שגר בבית 86 ביישוב חומש וגורש כמו כל אחד אחר, הובא לבית-מלון.

ולדימיר רקובשצ'ק: הוא קיבל 50 אלף שקל.

ולדימיר רקובשצ'ק: על-פי חוק ההתנתקות ועדת השרים החליטה: מי שיש לו בית מקבל 50 אלף שקל.

ולדימיר רקובשצ'ק: הוא קיבל מכתב ממינהלת ההתנתקות: תחזיר את הכסף או שנתבע אותך בבית-משפט.

ולדימיר רקובשצ'ק: הם החליטו, כמו לגבי אחי, שלא יינתן כסף לא על הבית, לא על האדמה "כי פלשת לתוך הבית".

ולדימיר רקובשצ'ק: אמר: תוכיחו שפלשתי כשיש לי חוזה קנייה וקבלות ששילמתי עבור הבית.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני לא מבין את היחס של המינהלת הזאת.

ולדימיר רקובשצ'ק: יש לנו חבר אחד שכביכול קיבל פיצויים, אבל מה זה פיצויים?

ולדימיר רקובשצ'ק: בן-אדם רוצה לקנות בית.

ולדימיר רקובשצ'ק: איפה?

ולדימיר רקובשצ'ק: הולך לרמת הגולן, מחפש בית, כאשר הדירה הכי זולה עולה 800 אלף שקל.

ולדימיר רקובשצ'ק: איך אתם רוצים שנקנה בתים?

ולדימיר רקובשצ'ק: זה בלתי אפשרי.

ולדימיר רקובשצ'ק: לא הלכנו ליד חנה בשל סיבות שלנו, אבל זה אותן בעיות.

ולדימיר רקובשצ'ק: אי אפשר לא לבנות ולא לקנות שום דבר.

ולדימיר רקובשצ'ק: בעוד שנה פשוט נהיה זרוקים ברחוב, בזה ייגמר כל הסיפור.

ולדימיר רקובשצ'ק: מה קורה עם הילדים שלנו?

ולדימיר רקובשצ'ק: הם לא שבויים.

ולדימיר רקובשצ'ק: איפה הם נמצאים?

ולדימיר רקובשצ'ק: היום כולנו גרים בנתניה כי חשבנו שאולי זה קרוב יותר לעורכי-הדין ונוכל להתייעץ, אך אנו מצטערים גם על כך.

ולדימיר רקובשצ'ק: יד חנה זה לא טוב, ונתניה לא טוב.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני מציע לכם, תרשו לנו לעלות ליישוב חומש, גם אם לא תרשו לאף אחד אחר, אשים שם אוהל ואבנה בית.

ולדימיר רקובשצ'ק: כל הזמן התנגדתי לעזיבה, אמרתי: אני לא הולך.

ולדימיר רקובשצ'ק: כל היישוב חתם מול עורך-דין על כביכול התנתקות ואנחנו המשפחה האחרונה שחתמה.

ולדימיר רקובשצ'ק: חתמנו בסוף כאשר לא היתה ברירה והעברנו את כל האישורים, ואנחנו נתקלים בקיר בטון.

ולדימיר רקובשצ'ק: עוד דבר מאוד מרגש.

ולדימיר רקובשצ'ק: אנחנו צריכים לפרנס את המשפחות שלנו.

ולדימיר רקובשצ'ק: איך?

ולדימיר רקובשצ'ק: תסבירו לנו פשוט איך.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני מובטל כבר שנתיים.

ולדימיר רקובשצ'ק: גם אדם שעבד, בגלל הגירוש היום לא עובד.

ולדימיר רקובשצ'ק: איך אתם רוצים שאנחנו נתפרנס?

ולדימיר רקובשצ'ק: אנחנו אוכלים כספים שכביכול לא מגיעים לנו.

עמירה דותן: מדוע אתה מובטל שנתיים?

ולדימיר רקובשצ'ק: בגלל תאונת דרכים בעבודה.

ולדימיר רקובשצ'ק: לפני כן עבדתי במועצה האזורית שומרון.

ולדימיר רקובשצ'ק: היום אני סובל מהגב, זה מקרה פרטי שלי.

ולדימיר רקובשצ'ק: אבל הנושא כללי, איך נוכל לפרנס משפחה?

ולדימיר רקובשצ'ק: ברוך השם אח שלי בצבא.

ולדימיר רקובשצ'ק: עוד נושא חשוב מאוד – אשתי ריטה איבדה שם את אבא שלה, שנרצח בעלייה ליישוב חומש.

ולדימיר רקובשצ'ק: מתייחסים לאנשים פשוט כמו לזבל – אף אחד לא מכיר בך, לא רוצה לדבר.

ולדימיר רקובשצ'ק: איפה הקהילה שבאמת היתה ביישוב חומש, הדתיים האלה, אנשים שהאור יוצא מהעיניים שלהם?

ולדימיר רקובשצ'ק: אני רוצה לקבל תשובות ברורות והסברים.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני יכול להציג בפניכם את ההחלטה בקשר לאח שלי ואשתו.

עמירה דותן: נשאיר את זה כרגע בצד.

עמירה דותן: בכל זאת אני רוצה לשמוע גם את המועצות המקומיות ואת המינהלת.

עמירה דותן: אם נצטרך, ניפגש שוב.

עמירה דותן: אולי אבוא אליכם.

עמירה דותן: הדברים שאמרת חזקים מאוד.

עמירה דותן: עלו המון נושאים.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני רוצה לסיים, ברשותך.

ולדימיר רקובשצ'ק: אני רוצה שמינהלת ההתנתקות, מינהלת סל"ע, משרד ראש הממשלה, מבקר המדינה והוועדה לענייני ביקורת המדינה ינסו לפתור את הבעיות שעומדות בפנינו ויעזרו לאנשים.

עמירה דותן: זה המטרה של כולנו.

יפה קוצ'מן: אני לא רואה כאן נציגות של מפונים מצפון השומרון, מהישובים גנים וכדים.

יעקב רוזנבלט: אנחנו מכדים ומגנים.

יפה קוצ'מן: אתם הגעתם ליד חנה.

יפה קוצ'מן: אני לא רואה נציגות של אנשים שהגיעו לעפולה, לגן-נר, שהתפזרו.

יפה קוצ'מן: למה הקול שלהם לא נשמע כאן?

עמירה דותן: שאלה טובה מאוד.

עמירה דותן: מאחר וזו לא פגישה חד-פעמית אלא מתקיימות ישיבות מדי שבוע---

דיברתי עם מר בנצי ליברמן, יושב-ראש המועצה האזורית שומרון, וניסינו לאתר אנשים שהתפזרו בישובים שונים, אך קשה לאתרם.

נשמח להיעזר בך כדי לזמן אותם.

לישיבה הזאת הזמנו את אלה שפנו אלינו.

יפה קוצ'מן: הם מפוזרים וקולם לא נשמע.

יפה קוצ'מן: הכאב שלהם הוא כאב.

עמירה דותן: נשמח מאוד שתעזרי לנו.

עמירה דותן: מי שמכיר אנשים שקולם לא נשמע – אנחנו רוצים לשמוע.

עמירה דותן: תודה רבה שהתפרצת.

יעקב רוזנבלט: אני נמצא בין הפטיש והסדן.

יעקב רוזנבלט: כל אלה שדיברו על חתימה על הסכמים – מי שעבר ביניהם, הסביר והחתים אותם על ההסכם הייתי אני.

יעקב רוזנבלט: הסברתי את ההסכם והחתמתי אותם עליו.

יעקב רוזנבלט: היום כאשר ההסכם לא מתקיים אני נמצא בין הפטיש והסדן.

יעקב רוזנבלט: חשוב שיבינו את הסיטואציה.

ציון זהבי: אני מהמחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית שומרון.

ציון זהבי: אדבר בקצרה משום שהנושא המרכזי הוא לא אני, אלא התושבים.

ציון זהבי: אחלק לשתי תקופות: התקופה שלפני הפינוי (אוגוסט 04 עד אוגוסט 05) והתקופה שלאחריו.

ציון זהבי: בתקופה שלפני הפינוי, המועצה נערכה לעזור לארבעת היישובים להתמודד מול התוכנית הצפויה.

ציון זהבי: לכן הגישה תוכנית עבודה שמתייחסת להתמודדות ברמת הפרט, המשפחה והקהילה, שעלותה 800 אלף שקל.

ציון זהבי: לצערי אושרו 400 אלף שקל בלבד, ונכון לרגע זה קיבלנו פחות מ-300 אלף שקל.

ציון זהבי: רוצה לומר שאת התוכנית שביצענו ויישמנו לקחנו בעצם מהמקורות הקיימים של המועצה האזורית שומרון.

ציון זהבי: בתקופה השנייה, מהפינוי ועד עצם היום הזה, המועצה האזורית שומרון קלטה לתוך יישוביה 32 משפחות.

ציון זהבי: כדי לסייע באופנים שונים יצאנו לפעילות הפגה – זה לא המקום לפרט – בעלות של 80 אלף שקל.

ציון זהבי: לאחר מכן סייענו – ומר יוסי דגן הזכיר – בהרחבת המעון, כי לשבי שומרון הגיע החלק הארי, 13 משפחות, בעלות של 100 אלף שקל.

ציון זהבי: סייענו בהקמת משחקייה, בעלות של 30 אלף שקל.

ציון זהבי: היום אנחנו מסייעים בפיתוח סביבתי ותשתיות בשבי שומרון בעלות של 100 אלף שקל.

ציון זהבי: לצערי עדיין לא קיבלנו מרשויות המדינה, קרי: ממינהלת סל"ע, כסף כדי לעזור לאותן 32 משפחות.

ציון זהבי: אנחנו ממשיכים ללוות את 32 המשפחות מבחינה חברתית, בפעילות שתעלה למועצה כ-100 אלף שקל עד סוף השנה.

ציון זהבי: אנו זקוקים לתקן נוסף של עובדת שתלווה את המשפחות בתוך השומרון.

ציון זהבי: המועצה האזורית שומרון מבקשת מיושבת-ראש הוועדה שתפנה למינהלת סל"ע, לאור כל העלויות שהוצאנו, בבקשה לסייע בידינו.

עדיאל שמרון: אני בטוח שיעקב הגזבר שלכם יודע לדבר אתי גם בלי יושבת-ראש הוועדה.

עדיאל שמרון: הוא עושה את זה פעמים רבות.

ציון זהבי: בכל זאת, היות ואנחנו אורחים כאן ולא מנהלים את הישיבה אני פונה באופן פורמלי גם אל יושבת-ראש הוועדה, אבל הפניות שלי מופנות בהחלט אליך.

ציון זהבי: עד היום את כל הסכומים שציינתי לא קיבלנו, לא הסתייענו.

ציון זהבי: אנו ממשיכים מהמועט שיש לנו לסייע לאותן 32 משפחות.

דוד עין דר: אני סגן ראש המועצה האזורית עמק חפר.

דוד עין דר: כואב לשבת כאן ולשמוע את הדברים האישיים.

דוד עין דר: צר לי.

דוד עין דר: אני מאמין שמה שעשתה מועצת עמק חפר, ועושה היום, כדי לקלוט את תושבי חומש ולשלבם עם תושבי יד חנה, עושה כמיטב יכולתה, ומעבר לכך, כדי שהדברים יסתדרו.

דוד עין דר: יש קורלציה בין חלק גדול מהדברים שהושמעו בביקורת כלפי המדינה, לגבי ההסכמים וכל הדברים האלה, שמחייבים בדיקה יסודית, שמעכבים מאוד את האפשרות לפתור בעיות.

דוד עין דר: יש פערים בחוזים, יש תקציבים שלא מגיעים.

דוד עין דר: הצטערתי מאוד לשמוע מישהו כאן מדבר – ואני לא תופס אף אחד בצערו – על גזירת הקופונים ומכליל גם אותנו.

דוד עין דר: אני מבקש שיבדקו, ויתברר מה שיתברר.

דוד עין דר: כואב לי לשמוע.

דוד עין דר: אבל לא רק שלא גוזרים קופונים, אנחנו עומדים ומחכים לתקציבים שהמדינה הבטיחה בחוזים חתומים להעביר, ולא מעבירה.

דוד עין דר: בינתיים, כפי שאמר מר ציון זהבי, המועצה האזורית עמק חפר מעבירה מתקציביה ומסייעת ככל שיכולה לסייע.

דוד עין דר: עד היום מדובר במאות אלפי שקלים.

דוד עין דר: אנחנו יודעים שלא מספיק, ואנחנו מכירים את הבעיות, אבל זאת המציאות.

דוד עין דר: לא נלך לשדוד בנקים כדי לפתור את הבעיה, זה בלתי אפשרי.

דוד עין דר: זה באופן כללי.

דוד עין דר: ההחלטה לגלגל את הסיפור של יד חנה חומש, שלטעמי היתה נכונה, נבונה ויפה – התקבלה בחודש מאי 2005.

דוד עין דר: המועצה האזורית, בהנחיית ראש המועצה, התכנסה יום אחרי זה וקיבלה החלטה על הקמת צוות מיוחד.

דוד עין דר: כל משאבי המועצה גויסו במשך חמישה חודשים לנושא הזה.

דוד עין דר: אני לא מדבר רק על כסף, אלא על כל מחלקות המועצה.

דוד עין דר: ראינו את זה כיעד מרכזי וכך התייחסנו.

דוד עין דר: אני זוכר את היום שעמדנו עם המפות במטע האבוקדו של יד חנה ואמרנו: בעוד חודשיים יגורו פה אנשים.

דוד עין דר: הדברים לא פשוטים, מכל הכיוונים, כולל הצד של יד חנה.

דוד עין דר: מר יעקב רוזנבלט תיאר את המורכבות של הפיכת קיבוץ ליישוב קהילתי ומיזוג אוכלוסיות.

דוד עין דר: אני מוכרח לומר דבר חיובי לטובת המדינה, שכל הקשור לתב"ע ולאישורים שלה, מה שבדרך כלל לוקח 10 שנים לקח חודשיים.

דוד עין דר: בזה פחות או יותר מסתיימות המחמאות.

דוד עין דר: נושא הקרוונים – לא בדקתי אותם בפנים, אך מה ששמעתי כאן זיעזע אותי.

דוד עין דר: משרד הביטחון הביא קרוונים, שם והלך.

דוד עין דר: יש ממשלה, יש מדינה, יש משרד הביטחון, ואין עם מי לדבר.

דוד עין דר: אחר כך נכנס לתמונה משרד השיכון.

נלי גבע-גלמן: התשתיות הפנימיות של הקרוונים אמורות להיות מתפקידיו של משרד הביטחון.

קריאה: כל אחד אומר משהו אחר.

דוד עין דר: מערכת סל"ע היתה בנויה על הסכמים על מבנה בגודל מסוים, על גודל קרקע מסוים.

דוד עין דר: פה הלכו למודל, שגודל הקרקע דונם וניתן בשוויון לתושבים שהגיעו מגנים ומחומש ולתושבי יד חנה.

דוד עין דר: על מה הוויכוחים והפערים?

דוד עין דר: לא יודעים לתרגם את זה.

דוד עין דר: נשארו עם התקציבים הנורמטיביים של התוכנית הרגילה ולא יודעים לתרגם למודל השני.

דוד עין דר: כתוצאה מכך יש פערים תקציביים עצומים ואי אפשר לעשות פיתוח.

דוד עין דר: כפי שאמר מר יעקב רוזנבלט, יש התחייבות מדינה לתושבי יד חנה הוותיקים שוויתרו על אדמתם מרצונם כדי לקלוט את תושבי חומש, להסדיר תשתיות.

יעקב רוזנבלט: השוואת תשתיות.

דוד עין דר: עברה שנה שלמה.

שמואל גולן: מי אחראי על התשתיות ביד חנה?

שמואל גולן: מי אמור לעשות אם לא המועצה?

דוד עין דר: יש הסכמים, כאשר כחלק מכל המהלך הגדול של הסכם ההעתקה היה צריך להיות מהלך של הסדרת התשתיות ביד חנה בתקציבים של המדינה.

דוד עין דר: המועצה אמורה לדאוג לביצוע.

שמואל גולן: הבעיה היא התקציב?

דוד עין דר: כן, בוודאי.

דוד עין דר: לא בעיית ביצוע.

דוד עין דר: הקבלן שביצע תשתיות אצלם הפסיק את הביצוע באמצע כי המדינה לא מעבירה כסף.

עמירה דותן: אולי תוכל להגיד משהו על נושא החינוך.

דוד עין דר: אדבר על החינוך.

דוד עין דר: זה גם התיק שלי במועצה אז קל לי להגיד.

דוד עין דר: צר היה לי לשמוע מה שאמרה גברת אתי רוזנבלט.

דוד עין דר: עוד כשהתושבים היו בחוף הירוק קיבלנו החלטה שב-1 בספטמבר נסיע את הילדים מהחוף הירוק לבתי-הספר ולגני הילדים, וכך עשינו.

ולדימיר רקובשצ'ק: לא את כל הילדים.

יעקב רוזנבלט: הילדים שעברו ליד חנה חומש – כולם כן הוסעו.

דוד עין דר: זה באחריותנו, קיבלנו החלטה והסענו.

דוד עין דר: ביום שהחלטנו ללכת למהלך של יד חנה חומש התקבלה החלטה במועצה שמשנים את איזור הרישום של ילדי יד חנה.

דוד עין דר: ילדי יד חנה היו ממופים לבית-ספר "יובלים" בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.

דוד עין דר: קיבלנו החלטה שמשנים המיפוי לבית-ספר "משגב", שאליו מתשס"ו ימופו כל הילדים מהיישוב הוותיק והתושבים החדשים.

דוד עין דר: גברת אתי רוזנבלט כנראה מתכוונת שלא הוצאנו ילדים מיד חנה שלומדים ב"יובלים" והעברנו גם אותם.

דוד עין דר: קיבלנו החלטה פדגוגית חברתית חינוכית לא לעשות את זה.

יעקב רוזנבלט: פועל יוצא של ההחלטה שלכם, שבל"ג בעומר במרחק 20 מטר אחת מהשנייה היו שתי מדורות של שני בתי-ספר שונים.

יעקב רוזנבלט: ומדברים על איחוד קהילות.

דוד עין דר: עם כל הכאב והכבוד, אנחנו מועצה של 34 אלף תושבים עם 15 אלף תלמידים, עם גנים ובתי-ספר, עובדים בצורה מסודרת.

דוד עין דר: זה לא המקרה הראשון שמעבירים קהילה ומאחדים קהילות.

דוד עין דר: ביטלנו את בתי-הספר בקיבוצים, הפכנו אותם לאזוריים.

דוד עין דר: זה תהליך – בחינוך עובדים בתהליכים, לא זבנג וגמרנו.

דוד עין דר: מבחינה חינוכית אנו סבורים שלא נכון להוציא ילדים מבתי-ספר ולהעבירם בכוח למקום אחר.

עמירה דותן: אני מבינה שאת הנעשה אין להשיב, שנת הלימודים נגמרה.

עמירה דותן: משנת הלימודים הקרובה שתתחיל בספטמבר, בעוד חודשיים - - -

דוד עין דר: לא הוצאנו את אלה שכבר למדו ב"יובלים".

דוד עין דר: מדובר בסך הכול ב-5 ילדים מיד חנה שלומדים ב"יובלים".

עמירה דותן: אם מדברים על שילוב הקהילות השאלה אם הלאה ההחלטות יתקבלו במשותף או בנפרד.

יעקב רוזנבלט: יש צוות היגוי של מועצת עמק חפר.

יעקב רוזנבלט: אני חבר בצוות הזה, ויושב להם כל הזמן על המוח בנושא הזה, כמו בעוד נושאים נוספים.

יעקב רוזנבלט: אנחנו דואגים לזה.

עמירה דותן: התיאור של "יושב על המוח" לא נכון.

עמירה דותן: אם מדברים על שילוב קהילות, צריך להיות שילוב ושיתוף.

עמירה דותן: באיזשהו מקום למצוא את היכולת לעבוד ביחד, במשותף.

עמירה דותן: אני מבינה שזאת המטרה.

יעקב רוזנבלט: יש ניסיון.

יעקב רוזנבלט: נכון להיום הניסיונות עדיין בגדר ניסיונות, ללא הצלחות.

דוד עין דר: צפינו שיהיו קשיים חברתיים ומשברים אישיים ברמת הפרט – ילדים, הורים וכולי.

דוד עין דר: התארגנו ובנינו תוכנית עבודה מסודרת, חלקה כבר מופעל.

דוד עין דר: גייסנו כסף למען העניין, גם תרומות בחוץ-לארץ.

דוד עין דר: באופן אישי יצא לי להיות באוגוסט בארצות-הברית בקהילה המקבילה לנו, הבאנו 50 אלף שקל לטובת הנושא הזה.

דוד עין דר: עושים מאמצים גדולים.

דוד עין דר: אני לא מופתע שנאמר שיש קשיים, זה לא מפתיע אותי, את נלי גבע-גלמן או אף אחד אחר במועצה.

דוד עין דר: צפינו שיהיו קשיים.

דוד עין דר: צריך לדעת שהכסף שהיה אמור להגיע לביצוע התוכנית החברתית לא הגיע.

דוד עין דר: הוא הגיע רק אתמול כמדומני.

נלי גבע-גלמן: אתמול הגיע 20%.

דוד עין דר: אתמול הגיעה הודעה על 20 אחוז מהתקציב, ועברה שנה שלמה.

דוד עין דר: לגבי הטיפול בנוער, לדעתי כן עושים שם עבודה.

דוד עין דר: אבל לקחתי לתשומת לבי – נבדוק ונראה מה צריך לעשות יותר כדי שלא נשמע את הטענות הללו.

אריה אלדד: כצעד מחאה התגוררתי בחודשים האחרונים בשא-נור, ומשום הגילוי הנאות גם אני עוד מחפש את בלוני הגז שלי.

אריה אלדד: אני רוצה להעלות נושא שלא נגעו בו עד עכשיו – אולי סימפטומטי לחלק מההרגשות של האנשים.

אריה אלדד: הובא לידיעתי מקרה בית-הכנסת בשא-נור, שם התפללו כל השנים במסגד כי זה היה מבנה הקודש והוחשב, ואמרו שאפילו לא היתה התנגדות של השכנים בסביבה.

אריה אלדד: כשנה לפני ההתנתקות התחילו לבנות בית-כנסת קבע.

אריה אלדד: יהודי שחשב שזה מפעל חייו רצה לבנות בית-כנסת על שם רפאל איתן ז"ל, הרמטכ"ל המנוח שנהרג בתאונה באשדוד.

אריה אלדד: הוא לקח משכנתאות אישיות כדי לבנות את בית-הכנסת.

אריה אלדד: בית-הכנסת הוא כנראה היחיד שלא נשרף מכל בתי-הכנסת של גוש קטיף כי קברו אותו, שמו ערימת עפר גדולה והוא עוד שם.

אריה אלדד: אבל כשהאיש מבקש ממינהלת סל"ע לא עונים לו.

אריה אלדד: פניתי גם אני, עד כה לא זכיתי לקבל תשובה על המכתב.

אריה אלדד: מכיוון ששלחתי לפחות 3-4 מכתבים למינהלת סל"ע שרק אחד זכה למענה כתוב, יש פה בעיה של רשויות מינהל שמפרות חובתן החקוקה להשיב לפנייה.

אריה אלדד: שמענו גם במקרים קודמים שאין סיכומים כתובים.

אריה אלדד: גם כשנפגשים, הכול לא כתוב בשום מקום.

אריה אלדד: אבל אני חבר כנסת, פניתי בעניין הזה ולא זכיתי לתשובה.

אריה אלדד: אולי דרך הוועדה הזאת נקבל תשובה האם אזרח שלקח משכנתאות אישיות כדי לבנות בית-כנסת, לא את ביתו, יכול לקבל החזר הכספים שלווה כדי לבנות מבנה ציבור בקהילה.

יוסי דגן: מדובר ביהודי בן 71, אדם חולה, שהיה לוחם ביחידה 101 עם אריק שרון.

יוסי דגן: הוא הוציא את כל כספו ולקח גם הלוואות, הגיע כמעט עד פת לחם, ואין שום תשובה.

עדיאל שמרון: אני שמח שהוועדה נותנת לי הזדמנות להשיב.

עדיאל שמרון: אנשים דיברו כאן שעה ו-40 דקות ואני לא אנצל את מלוא הזמן כדי להשיב, אנסה לעשות זאת בקצרה.

עדיאל שמרון: אתחיל עם חבר הכנסת אלדד.

עדיאל שמרון: אשמח לברר מדוע הפניות שלך בכתב לא נענו.

עדיאל שמרון: אנסה לענות למקרה הספציפי בלי שאני מכיר את פרטיו ואולי מזה נלמד על שאר הדברים.

עדיאל שמרון: הקדמה קצרה, בדבריי אני מתייחס לפעילות שנעשית על-ידי משרד ראש הממשלה ומינהלת סל"ע, כיחידה בתוך המשרד שנמצאת תחת אחריות החוק.

עדיאל שמרון: ודאי אין התייחסות לכל היבט פוליטי כזה או אחר שעלה כאן על השולחן לא מעט.

עדיאל שמרון: אבל מתוקף ההכרות שלי עם הדברים אני יכול לתת תשובה.

עדיאל שמרון: אם ניקח את כרונולוגית התאריכים, ההחלטה בממשלה על תוכנית ההתנתקות התקבלה ב-6.6.2004.

עדיאל שמרון: אני מניח שאותו יהודי צדיק או רב פעלים, את כל פעולותיו ביישוב שא-נור עשה אחרי התאריך הזה.

עדיאל שמרון: החוק קובע שמי שתקע יתד יום אחרי התאריך הזה לא זכאי לפיצוי.

עדיאל שמרון: אני מניח שזאת התשובה לגביו.

עדיאל שמרון: כך החוק קבע, כך קבעו המחוקקים, אתם חברי הכנסת, אמנם לא בכנסת הזאת, אלא בקודמת.

יעקב רוזנבלט: ב-6.6.2004 היתה החלטת הממשלה, לא החלטת הכנסת.

עדיאל שמרון: אבל החוק אישרר את זה.

עדיאל שמרון: יש יום קובע.

עדיאל שמרון: מה שקרה לאחר היום הקובע לא מוכר על-ידי החוק.

עדיאל שמרון: אנחנו פקידי ציבור, עובדי מדינה, פועלים לפי ההנחיות שהחוק קובע.

עדיאל שמרון: רשויות המדינה, היועץ המשפטי לממשלה וגורמים אחרים לא מאפשרים למינהלת, גם אם היא רוצה, ובהמון מקרים היא רוצה, לעשות דברים שאינה יכולה לעשות.

עמירה דותן: התשובה שלך ברורה.

עמירה דותן: מדוע התשובה לא ניתנה לחבר הכנסת אלדד?

עמירה דותן: טרוניות על כך שפונים אליכם ולא מקבלים תשובה עולות שוב ושוב.

עדיאל שמרון: אני משיב להמון פניות של חברי כנסת.

עדיאל שמרון: צריך לבדוק כל דבר לגופו.

עדיאל שמרון: ודאי שאין מדיניות לא להשיב.

עדיאל שמרון: אנחנו מקבלים פניות דרך יועץ ראש הממשלה לקשר עם הכנסת.

עדיאל שמרון: אין כאן שום מגמה מכוונת.

עדיאל שמרון: אבדוק למה לא ניתנה תשובה.

עדיאל שמרון: באופן כללי – אני מבקש מכל הנוכחים כאן קודם כול לעשות הבחנה ברורה בין המקרים הפרטיים לכללים.

עדיאל שמרון: אני מוכן לקחת על עצמי בתוך תקופה קצרה לתת תשובה לכל מקרה פרטני.

עדיאל שמרון: אני בטוח שלפחות ב-90 אחוז מהמקרים קיימת תשובה.

עדיאל שמרון: אני בטוח שיש תשובה מדוע ועדת הזכאות החליטה לא להעניק לך פיצוי.

עדיאל שמרון: גם בית-המשפט לפעמים מקבל החלטות שלא אוהבים.

עדיאל שמרון: אם רוצים להיכנס לפרטים כדי לא לדבר בססמאות, יש פרוטוקול לדיון.

עדיאל שמרון: אם נקבל את הפרוטוקול ניתן תשובה תוך מספר ימים.

עדיאל שמרון: יש פה גם סוגייה של חסיון הפרט והגנת הפרטיות.

עדיאל שמרון: אנשים יצטרכו להסכים לכך ונוכל לתת תשובה לוועדה, או לאנשים באופן פרטני.

עמירה דותן: אם תתנו תשובה פרטית ואנשים יגידו שקיבלו תשובה, בשבילי זה מספק.

עדיאל שמרון: כאשר אנשים סיפרו את סיפורם בדרך כלל התשובה היתה כלולה כבר בפנים.

עדיאל שמרון: גם האיש הזה קיבל תשובה שוועדת הזכאות, שהיא בית-משפט לצורך העניין, דחתה את תביעתו.

עדיאל שמרון: בואו נפריד בין הדברים הפרטניים לכלליים.

עדיאל שמרון: רוב הנושאים שנדונו התייחסו לקהילת חומש יד חנה.

עדיאל שמרון: התייחס לכך גם סגן ראש המועצה.

עדיאל שמרון: אני רוצה להציע כהצעת ייעול להמשך דיוני הוועדה – ואני מרכז את העבודה מול הוועדה לענייני ביקורת המדינה במינהלת – ככל שנקבל מידע מדויק יותר על מה הולכים לדון נוכל לענות ולבוא מוכנים.

עדיאל שמרון: בסך הכול באנו לדון היום על דוח המבקר, שלא מתייחס בכלל ליד חנה.

עדיאל שמרון: אילו הייתי יודע שנדון בעיקר על-יד חנה ושבישיבה הבאה נדון על הפזורה שמתגוררת בעפולה ובגן-נר יכולתי להתכונן ולהביא נתונים.

עדיאל שמרון: בוודאי לא מצפים שנדע הכול כל הזמן.

עדיאל שמרון: אחת הבעיות המרכזיות שעלו היא יד חנה ואתייחס אליה בהמשך.

עדיאל שמרון: אבל לפני כן אני רוצה לדבר על הנושאים הכלליים האחרים שעלו.

עדיאל שמרון: רבות מהטענות שהושמעו כאן מתייחסות לכללים שנקבעו בחוק.

עדיאל שמרון: לפני שבועיים היינו בדיון בו בהשתתפות מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

עדיאל שמרון: הוא אמר שאינו מוציא מכלל אפשרות – הרי החקיקה נעשתה על ידי חברי הכנסת, כולם בשר ודם, אפשר לפעמים לעשות דבר חקיקה שיש בו בעיה, לפעמים לא מצליחים להכיל את כל הבעיות.

עדיאל שמרון: לא נשללה האפשרות שייעשו תיקוני חקיקה.

עדיאל שמרון: זה סוג הדברים שחברי הכנסת והפוליטיקאים יצטרכו להחליט.

עדיאל שמרון: אמר מנכ"ל משרד ראש הממשלה שיש חשש מצד הגורמים המקצועיים במשרדי הממשלה, שפתיחת החוק לתיקוני חקיקה תתחיל בדרך מסוימת ותסתיים בדרך אחרת, שיש לה עלויות כספיות גדולות מאוד.

עדיאל שמרון: חברי הכנסת צריכים להרים את הכפפה.

עדיאל שמרון: מינהלת סל"ע עושה תיקונים כאשר היא רשאית, במקומות הנכונים – במשרד המשפטים, כאשר יש לה דעה והיא סבורה שצריך לתקן דברים מסוים.

עדיאל שמרון: אף אחד בוודאי לא חושב שהחוק מושלם במאה אחוז.

עדיאל שמרון: אם הכנסת תוביל מהלך כזה רשויות המדינה בוודאי יפעלו על פיו.

עדיאל שמרון: דיברו על הכרה במרכז חיים.

עדיאל שמרון: אתייחס לסוגייה הכללית ולא הפרטנית.

עדיאל שמרון: גם הוועדה הזאת וגם אנשי משרד מבקר המדינה – שיש לנו איתם קשר הדוק וטוב בעבודה משותפת, כשהם בודקים פעולות שלנו – היו מותחים ביקורת קשה מאוד על מינהלת סל"ע אילולא היתה מוצאת איזון נכון בין הבדיקה שצריך לעשות ובין התשלומים.

עדיאל שמרון: אני מודה, יתכן שבמקרה כזה או אחר האיזון הופר, ביקשו יותר ממה שצריך.

עדיאל שמרון: יש גם מקרים שהאיזון הופר לצד השני, שלא ביקשו מה שצריך.

עדיאל שמרון: יש לנו טעויות, כשוועדות זכאות משלמות לאנשים שלא הגיע להם.

עדיאל שמרון: אני לא מדבר ברמה מהותית אלא ברמת החוק – על-פי כללי החוק לא הגיע להם.

עדיאל שמרון: אנחנו מקבלים פניות מהשטח, מהשכנים, מאנשי היישוב האומרים לנו: אתם מדינה שלא יודעת מה היא עושה, שילמתם למי שלא צריך.

עדיאל שמרון: אני לא מדבר כרגע על סוגיית הכסף, תקציב המדינה יסבול עוד 100 מיליון שקל אם ישלמו פיצויים למי שלא צריך, אבל יש כאן שאלה איך מדינה מתנהלת ואיך נראית כלפי תושביה וכלפי עצמה.

עדיאל שמרון: אנחנו מוצאים איזון נכון, אולי לפעמים טועים ומגזימים לאיזשהו כיוון, עובדים תחת הנחיות ספציפיות של אנשי המקצוע – היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים – ומנסים לתת מענה לכל דבר.

עדיאל שמרון: כדי לסבר את האוזן, נזרקים המון מספרים לחלל האוויר.

עדיאל שמרון: אנשים גם אמרו כאן שלא קיבלו פיצויים.

עדיאל שמרון: אני מדבר על מספרים מדויקים.

עדיאל שמרון: נכון ל-15.6.2006 – נתון שמתפרסם באתר האינטרנט של המינהלת ומתעדכן מדי שבועיים – למינהלת סל"ע הוגשו 5,000 תביעות.

עמירה דותן: אני מציעה להתמקד.

עמירה דותן: אנשים שאלו שאלות רבות.

עמירה דותן: זה שלא ידעת שנדבר היום על צפון השומרון – אני מתנצלת, להבא נהיה יותר מדויקים ונבהיר על מה מדברים.

עמירה דותן: אבל עלו כמה נושאים חזקים מאוד, שעלו על-ידי יותר מדובר אחד או שניים.

עמירה דותן: בואו נתחיל עם הדברים שכואבים לאנשים.

עדיאל שמרון: אסיים את הנושא הזה ואז אגיע להסכם של יד חנה.

עדיאל שמרון: אני מנסה לעשות סדר בדברים ולתת תשובה אינטליגנטית.

עדיאל שמרון: המינהלת טיפלה עד עכשיו ב-5,000 תביעות בתקופה של שנה.

עדיאל שמרון: אני רוצה לראות בית-משפט במדינת ישראל שמטפל ב-5,000 תביעות בשנה.

עדיאל שמרון: ב-87 אחוז מהתביעות נתקבלה החלטה – 77 אחוז מהמתיישבים קיבלו 100 אחוז מהפיצוי שלהם.

עדיאל שמרון: אם אתם שומעים על מישהו שלא קיבל פיצוי כנראה שיש לעתים בעיה, אבל זאת לא מערכת שאינה עובדת.

עדיאל שמרון: עלתה פה סוגייה של המתנה לוועדה המיוחדת.

עדיאל שמרון: על פי החוק הוועדה המיוחדת דנה בראשות ראש המינהלה או המשנה שלו, כך החוק קובע.

עדיאל שמרון: אי אפשר להאציל סמכויות אלה למישהו אחר.

עדיאל שמרון: הוועדה מתכנסת פעמיים בשבוע.

עדיאל שמרון: עד כה היו 570 פניות, יש החלטה סופית ב-330, ובאחרים היו דיונים בלי החלטה סופית.

עדיאל שמרון: אנו מודעים לבעיה ומשתדלים לקצר את הזמן.

עדיאל שמרון: הקמנו עוד ועדה מיוחדת על מנת שהדברים ייעשו מהר ככל האפשר, אבל מכיוון שהחוק מגביל אותנו, אנחנו לא יכולים לפתוח 10 ועדות מיוחדות.

עדיאל שמרון: כאשר חוקקו את החוק חשבו שלוועדה המיוחדת יגיעו מקרים ספורים, כי זאת ועדה שנותנת סעד מן הצדק כאשר החוק מפספס.

עמירה דותן: הוועדה דנה פעמיים בשבוע במשך 10 חודשים על 500 ומשהו פניות?

עדיאל שמרון: זה 500 פניות ב-3-4 החודשים האחרונים.

יעקב רוזנבלט: אני פניתי לפני 5 חודשים.

עדיאל שמרון: צריך לבדוק את המקרה של מר יעקב רוזנבלט, אינני יודע למה הדברים התעכבו.

עדיאל שמרון: נתתי לכם את הנתונים.

עדיאל שמרון: הוועדה מתכנסת פעמיים בשבוע ודנה הן בבעיות פרטיות של אנשים והן בהסכמי ההעתקה, הסכמים שעלותם עשרות מיליוני שקלים, ופועלת במהירות האפשרית.

עדיאל שמרון: אומרים שאלוהים נמצא בפרטים.

עדיאל שמרון: חלק מהדברים נטענו כאן בגלל שלא מכירים את כל הפרטים ואת כל התמונה.

עדיאל שמרון: צריך להבין, אל הוועדה המיוחדת לא פונים מיד בהתחלה, היא הקצה, הסוף של המסלול שמתחיל בדרך אחרת.

עמירה דותן: מנהלת הוועדה, גברת , הראתה לי את ההזמנה לישיבה, שם נכתב בפירוש שזה נושא הדיון.

עדיאל שמרון: נכתב שידברו על צפון השומרון באופן כללי.

עדיאל שמרון: אם היינו מתמקדים בנושא יד חנה הייתי מביא לכאן אנשים כמו גברת איריס אפרת, אחת הנציגות שלנו שעובדות בשטח, שיכלו לדבר באופן מדויק יותר.

עמירה דותן: אני רוצה שנלמד מכך להבא.

עמירה דותן: אנחנו מתכוונים שזאת תהיה ועדה אקטיבית, לא רק של דיבורים ונימוסים, ותיתן תשובות ברורות לאנשים, כי הגיע הזמן.

עמירה דותן: אם משהו לא ברור בהזמנה, תשאלו.

עדיאל שמרון: אני עובר לדבר על הסכם יד חנה וחומש.

עדיאל שמרון: אני לא מתיימר לומר שהכול בסדר ואין בעיות, שסגן ראש המועצה לא צודק שרק בשבוע שעבר התקבל 20 אחוז מהתקציב לסיוע החברתי.

עדיאל שמרון: לכל דבר יש הסבר.

עדיאל שמרון: במקרה הזה, תקציב המדינה עבר רק בתחילת החודש.

עדיאל שמרון: רבותי חברי הכנסת, כל פעם אני מטיל עליכם את האחריות, אבל זו עובדה, לא היה תקציב מדינה.

עדיאל שמרון: איך אפשר להעביר כסף בלי חוק תקציב?

עדיאל שמרון: אני לא מתיימר לומר שהכול בסדר או שאין בעיות.

עדיאל שמרון: אני לא מדבר על כך שיש בעיה עם קבלן הפיתוח ביד חנה, על 400 אלף שקל שהיה צריך לקבל כבונוס כי השלים בנייה בזמן קצר, ויש לנו היום קושי מול גורמי החשב הכללי במשרד האוצר.

עדיאל שמרון: אני לא רוצה לפתוח את הדברים.

עדיאל שמרון: בואו נסתכל על התמונה הכוללת ועל הפרטים.

עדיאל שמרון: הסכם העתקה מפורט לקבוצת חומש וקיבוץ יד חנה עדיין לא נחתם.

שמואל גולן: איזה הסכם, על-פי סעיף 85?

עדיאל שמרון: כן.

עדיאל שמרון: נושאים אחרים שהעליתם עליי לבדוק איזה תוקף משפטי יש להם.

עדיאל שמרון: אמר סגן ראש המועצה, ובצדק, שפרוייקט יד חנה מורכב.

עדיאל שמרון: אינני סבור כי מישהו מהיושבים כאן יכול להבין את המורכבות של ההסכם.

עדיאל שמרון: אולי מר עוזי קרן יועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות היחיד שמתחיל קצת להבין אותו, בוודאי יותר ממני.

עדיאל שמרון: זה קיבוץ שהופך להיות ישוב קהילתי, ומגדילים מגרשים, נותנים למפונים מגרשים של דונם כאשר החוק מפצה בחצי דונם.

עדיאל שמרון: זאת עסקת נדל"ן שיש לה שווי גדול מאוד והמורכבות שלה גדולה מאוד.

עדיאל שמרון: מה כן נעשה?

עדיאל שמרון: במאי 2005, כאשר המתיישבים הביעו הסכמתם לאיחוד בין יד חנה וחומש, התחילו לבצע את הפעולות הבאות – קודם כול אושר המתווה העקרוני של הסכם האיחוד, מר יעקב רוזנבלט עבר בית-בית והחתים אנשים על המתווה העקרוני של ההסדר.

עדיאל שמרון: הווה אומר: הקיבוץ מפסיק להיות קיבוץ, כל אחד מקבל דונם וכן הלאה.

עדיאל שמרון: במהירות שיא, תוך חודשים ספורים, העבירו במוסדות התכנון והבנייה תוכנית בניין עיר שמשנה את כל מערך התכנון והבנייה באזור כדי להפוך קיבוץ ליישוב קהילתי ולתת לכל אחד מגרש.

עדיאל שמרון: מדברים על שיתוף פעולה בין התושבים ובין המנהלה, שאכן התקיים.

עדיאל שמרון: כל אחד מן המתיישבים בקבוצת יד חנה יושב היום על מגרש הקבע שלו.

עדיאל שמרון: הקרווילה נמצאת בקצה החלקה שהיא מגרש הקבע.

עדיאל שמרון: יש רק עוד קהילה אחת במצב הזה – קהילת פאת שדה שנמצאת במבקיעים.

עדיאל שמרון: יד בנימין זה ישוב זמני.

עדיאל שמרון: אז אל תתקנאו בקהילות האחרות.

עמירה דותן: לא שמענו כאן שום מילה של קנאה.

יעקב רוזנבלט: המדינה התחייבה לשלם ל"גרנות" את החוב.

יעקב רוזנבלט: עד היום שילמנו יותר מחצי מיליון שקל מכיסנו, במקום להשקיע באזור תעשייה.

יעקב רוזנבלט: אתם לא משלמים, אז אנחנו משלמים.

עמירה דותן: מר עדיאל שמרון, האם אתה רוצה לקבל את הזמן שמגיע לך כדי לעשות בירור עד שניפגש ביד חנה או כאן פעם נוספת, כדי שהתשובות תהיינה מדויקות?

עדיאל שמרון: יכולים לדון שוב, אבל יש דברים שאפשר לענות עליהם כבר עכשיו.

עדיאל שמרון: קיימות בעיות בשטח.

עדיאל שמרון: יש התקדמות גדולה מאוד גם במצב הקהילה בחומש ויד חנה.

עדיאל שמרון: מדינת ישראל, באמצעות הרבה גופים, הקצתה תקציבים.

עדיאל שמרון: עוד כאשר האנשים ישבו בחומש כבר התחיל תהליך חברתי של איחוד הקהילות והוקצו לכך תקציבים.

עדיאל שמרון: השאלה אם עוד תקציבים ועוד עובד סוציאלי תמיד יפתרו את הבעיה, אבל הדברים מקבלים מענה.

עדיאל שמרון: בעמק חפר יש תוכניות עבודה שמשרד החינוך, מינהלת סל"ע והגורמים המקצועיים האחרים שותפים להן.

עדיאל שמרון: יש קשיים בשטח, אנשים עברו בוודאי טראומה קשה.

עדיאל שמרון: יש בעיות בשטח, העסקה מורכבת.

עדיאל שמרון: לא עלתה בעיה בשטח שאנחנו כמינהלת לא מודעים לה ולא עושים הכול כדי לפתור.

יעקב רוזנבלט: יונתן דיבר על זה היום בבוקר עם ראובן טביב.

יעקב רוזנבלט: מדובר על 400 אלף שקל שלפני שבועיים הובטח שיועברו, ולא עברו.

עמירה דותן: אני רוצה לשמור על כבודך ועל כבוד מינהלת סל"ע.

עמירה דותן: לפיכך אני רוצה להפסיק כאן את דבריך ולבקש ממך לעשות שיעורי בית יותר רציניים.

עמירה דותן: את המילים הגבוהות "מורכבות" ו"בעייתיות" אנחנו יודעים גם מבלי שנתכנס כאן.

עמירה דותן: עלו כאן בעיות קשות מאוד: ההסכם וספיחיו, שאתה לא מודע להם, כדאי לבדוק את זה; המפרק; הפערים בין המפרט לביצוע בשטח; הכספים המועברים.

עמירה דותן: עלו המון סימני שאלה.

חיים עראג'י: זה לא תקשורת פה.

חיים עראג'י: אתה נותן תשובות בשביל התקשורת, לא בשבילנו.

עמירה דותן: כל שבוע כואב לי לראות אנשים שבאים מכל רחבי הארץ לשבת כאן.

עמירה דותן: או שנעשה כאן עוד פגישה בעוד 2-3 שבועות כדי שלמינהלת סל"ע יהיה זמן לבדוק באופן פרטני וקהילתי-יישובי ולתת תשובות, או שניפגש אצלכם באחת המועצות המקומיות כדי לאפשר לכם לא לבזבז זמן בנסיעות.

יפים ויינטראוב: עדיף אצלנו.

דוד עין דר: נשמח לארח אתכם.

ולדימיר רקובשצ'ק: מה עם אנשים שמפוזרים בכל רחבי הארץ?

עמירה דותן: נייחד דיון למשפחות המפוזרות.

עמירה דותן: אני צריכה עזרתכם להביא אותם.

יעקב רוזנבלט: מר ציון זהבי דיבר על החבר'ה שלא הגיעו ליד חנה חומש, ושהיתה להם פעילות הפגתית.

יעקב רוזנבלט: אני אומר במפורש, אם לא יעשו פעילות כזאת לאנשים של יד חנה חומש, יצטרכו להגדיל בתב"ע את בית הקברות ואנשים יגיעו לשם.

יעקב רוזנבלט: מדברים על 9 משפחות עם בעיות בראות מתוך 30, למעלה מ-30%.

יעקב רוזנבלט: אולי יש עוד אנשים בדרך.

יעקב רוזנבלט: אני יכול להגיד בוודאות מי יקבל את התקף הלב הבא, תראו תוך חודש-חודשיים אם לא צדקתי.

עמירה דותן: לכן רוצים לזרז תהליכים ולהיות יותר אופרטיביים.

עמירה דותן: נייחד פגישה כדי להביא אנשים שלא מיוצגים כאן כעת.

עמירה דותן: אנחנו זקוקים לעזרת

עמירה דותן: כם כדי להכיר אותם ולהביא אותם לכאן.

עמירה דותן: בעוד שבועיים או שלושה שבועות ניפגש אצלכם, כדי שלא תצטרכו לבזבז זמן בנסיעות לכאן, ותקבלו תשובות ברורות מהמינהלת כדי שאולי סוף-סוף נתקדם לדברים אחרים.

עמירה דותן: כל שבוע הוועדה מתכנסת ומייחדת דיון לנושא ספציפי.

עמירה דותן: בשבוע הבא נדון בנושא הרווחה, הטיפול הפרטני והפסיכולוגי.

יפה קוצ'מן: יש סוגייה שלא תגיע לדיון אם לא תישמע כעת.

יפה קוצ'מן: בחוק פינוי-פיצוי נקבע התאריך הקובע.

יפה קוצ'מן: אנשים שגרו 15-20 שנה ביישובים אך בתקופת האינתיפאדה כוחם לא עמד להם ועזבו את ביתם, נפגעו משמעותית.

יפה קוצ'מן: עכשיו הם נפגעים פעמיים, גם כי פינו אותם מהבית וגם כי אין התייחסות אליהם.

יפה קוצ'מן: הכאב שלהם גדול ואמיתי.

יפה קוצ'מן: החוק לא מתייחס לאנשים האלה ולא שומע אותם.

יפה קוצ'מן: המצב שלהם הרבה יותר קשה מהמפונים, כי למפונים יש למי לפנות ולהם אין.

עמירה דותן: להעלות את הסוגייה הכל-כך כואבת הזאת דווקא בשולי דיון נראה לי לא הוגן כלפיהם.

עמירה דותן: מאחר ואנחנו עובדים לא רק כאשר הוועדה מתכנסת, הכתובת שלי באינטרנט ובכנסת ידועה וכך גם הכתובת של הוועדה.

עמירה דותן: אני מבקשת שתפנו אלינו באופן פורמלי כדי שנוכל להתחיל לעבוד.

עמירה דותן: לא מכובד בשולי הדברים להעלות עוד סוגיות.

יפה קוצ'מן: אני כותבת כל-כך הרבה דוחות לוועדה המיוחדת.

עמירה דותן: תיראו אותנו ככתובת.

עמירה דותן: אנחנו מקווים מאוד להיות כתובת מועילה ומסייעת.

יוליה סגל: לקבוצה של האמנים יש בעיה מיוחדת כי בשבילנו הכי חשוב, יותר ממקום מגורים, הסטודיו והגלריה.

יוליה סגל: זה הפרנסה שלנו, השֵם שלנו, זה הכי חשוב.

יוליה סגל: עכשיו אין לנו.

יוליה סגל: אני בעלת המזל, יש לי פיצויים, תודה, אני יכולה לקנות מקום מגורים, אבל אין לי מקום לעבוד, אין לי סטודיו.

יוליה סגל: אני סבורה שהיה אכזרי לזרוק אותנו מהמקום באוגוסט ולתת כסף רק בנובמבר.

יוליה סגל: לא היתה לנו אפשרות להעביר את העבודות שלנו והן נהרסו.

יוליה סגל: לדוגמה, סלמן מרק הוא פסל מפורסם, שזכה מספר פעמים במקום הראשון בתחרות בפריס, וחצי מהעבודות שלו נהרסו.

יוליה סגל: עבודות הברונזה שרדו, אבל עבודות מפלסטלינה ודונג נמסו בשמש.

יוליה סגל: לא היה לאן להעביר את העבודות האלה.

יוליה סגל: הוא איבד דברים.

יוליה סגל: גם אני איבדתי הרבה עבודות שלי.

עמירה דותן: אני לא מכירה את הנושא.

עמירה דותן: איך את מציעה שנעזור?

יוליה סגל: אולי יש אפשרות לעזור לנו עם סטודיו.

עמירה דותן: את עכשיו ביד חנה?

עמירה דותן: איפה את מתגוררת כעת?

יעקב רוזנבלט: אם היתה ביד חנה היה לה כבר סטודיו.

יוליה סגל: אני גרה אצל אחותי בירושלים ומחפשת מקום.

יוליה סגל: אי אפשר לקנות.

יוליה סגל: זאת בעיה מיוחדת.

עמירה דותן: זאת בעיה פרטנית.

ציון זהבי: היא מדברת על הבעיה של הקבוצה כולה.

עמירה דותן: עליי לחשוב יחד עם חברי איך נוכל לעשות משהו לגבי האמנות.

יוליה סגל: לא כולם קיבלו פיצויים.

יוליה סגל: ברוך, שעשה אנדרטה ליאנוש קורצ'ק ביד ושם, פסל גדול, גר בשא-נור 18 שנים, כאחד מהראשונים, ולא קיבל כלום.

עמירה דותן: נזמין את כולכם לכאן לפגישה.

עמירה דותן: אני מבקשת שתשאירי לנו פרטים.

עמינדב דרורי: הוא דיבר על 9 משפחות הסובלות מבעית בריאות.

עמינדב דרורי: אני שייך לאגודת חולי הסוכרת.

עמינדב דרורי: רק אתמול בערב הודיעו לי שיש לי סוכרת גבוהה מאוד ולחץ דם גבוה.

עמינדב דרורי: לפני שבוע וחצי אשתי השתחררה מבית-חולים, רופא העיניים שלח אותה לנוירולוג לאחר שמצא כלי דם מאחורי הרשתית של העין.

עמינדב דרורי: כל הרופאים שאלו אותה: האם בשנה האחרונה היה לך מתח עצבים או לחץ?

עמירה דותן: אני לא יכולה לטפל בזה.

עמירה דותן: לחיות במדינה שלנו – זה מתח.

אתי רוזנבלט: אני רוצה להגיד מה שאמרתי בבג"ץ: תתייחסו אלינו כמו אל בני אדם, כי הדבר היחיד שנשאר לנו זה הכבוד שלנו.

אתי רוזנבלט: גם העובדה שצריך לכתת רגליים לכאן ולהתחנן על הנפש, זה אחד הדברים היותר משפילים.

אתי רוזנבלט: והבירוקרטים הורגים אותנו עוד יותר.

אתי רוזנבלט: לפחות תתייחסו אלינו בכבוד.

עמירה דותן: בוועדה הזאת כולנו, כולל חברי הכנסת שיצאו לפני סיום הישיבה, לא רק מתייחסים בכבוד אלא מדברים בכבוד.

אדוארד סולטנובסקי: כמה כסף קיבלה המועצה בגלל שאנחנו גרים שם?

אדוארד סולטנובסקי: 1,330,000 שקל.

אדוארד סולטנובסקי: המון כסף.

אדוארד סולטנובסקי: אבל מה אנחנו מקבלים?

אדוארד סולטנובסקי: כלום, אפס.

שמואל גולן: כידוע לכם, למוסד מבקר המדינה יש שני כובעים, בין היתר הוא נציב תלונות הציבור.

שמואל גולן: מי שיש לו בעיה אישית מוזמן לפנות לנציב תלונות הציבור – זה המוסד המתאים לטפל בבעיות פרטניות של אנשים שמתמודדים עם מוסדות שלטון.

שמואל גולן: המוסד הזה פתוח ומטפל בכל אחד.

שמואל גולן: בשנה האחרונה טיפלנו בהרבה מקרים פרטניים של אנשים שנפלו בין הכיסאות וסייענו להם, כמובן במסגרת החוק.

שמואל גולן: הכתובת: מבקר המדינה, נציב תלונות הציבור, ירושלים.

שמואל גולן: החלק השני זה הנושאים העקרוניים שהועלו כאן.

שמואל גולן: על חלקם עלינו כאשר בדקנו את אזור הפינוי מעזה, בסוגיית העתקת קהילות.

שמואל גולן: סעיף 85 בעייתי מאוד ועלינו לשבור אתו את הראש.

שמואל גולן: רשמתי לעצמי מספר נושאים ונצטרך לחזור ולראות מה אנו אמורים לבדוק – סוגיית התשתיות, סוגיית הסכם ההעתקה, הביצוע, המימוש הכספי, כל הדברים המערכתיים שחייבים לבדוק.

שמואל גולן: אנו עובדים היטב עם המועצה האזורית עמק חפר, עם מר איצקוביץ, ואין סיבה שלא ניכנס לשם גם הפעם.

שמואל גולן: אני מקווה שמהכיוון שלנו נביע עמדה מהר ככל האפשר.

שמואל גולן: לגבי שיכון הקבע – יושב כאן מנהל האגף שמנהל את הביקורת על שיכון הקבע בכל האזורים, גם מהקבוצות שפונו מעזה וגם מהקבוצה שהתפנתה מהשומרון, ואני מניח שרשם לעצמו כמה דברים.

שמואל גולן: לגבי בעיות פרטניות יש לכם כתובת.

שמואל גולן: אנחנו מקבלים פניות בכל שפה.

שמואל גולן: נטפל בכל בעיה פרטנית, במידת האפשר.

שמואל גולן: לגבי בעיות עקרוניות – רשמתי לפניי.

שמואל גולן: אני מבטיח לכם שכפי שעד כה התבטאנו בכל הנושאים, נתבטא גם בנושאים שעלו כאן, ועלו נושאים חשובים כמו בדיקת המפרק, המיפרטים, הכול.

יפים ויינטראוב: צריך לבדוק אם ההסכם חוקי או לא.

עמירה דותן: אני מודה לכם מאוד.