ועדת הכספים, כנסת 17, פרוטוקול מספר 42, 2006-06-14 09:00

יעקב ליצמן: שלום רב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

יעקב ליצמן: היתה התנתקות, עם הסכמה, בלי הסכמה, לא משנה מה שאנשים חשבו, עשו, ועכשיו יש בעיות.

יעקב ליצמן: אני כל הזמן מקבל מכתבים מאנשים.

יעקב ליצמן: אני אגיד לכם את האמת, לא הכל אני מבין, מה שכתוב שם, אבל ברור לי שיש פה ושם – חלק גדול מהבעיות נפתרו, אך יש עוד בעיות.

יעקב ליצמן: הזמנו כמה גופים, נשמע עדכון קצר, ואחר-כך נשמע את האנשים.

יונתן בשיא: אנסה ממש בקיצור לתת דוח סטטוס לגבי המצב וגם אציג כמה נושאים שעדיין לא פטורים, שדורשים פתרון.

יונתן בשיא: אני מתחיל קודם כל בנושא המשפחות שעדיין לא הגיעו לקרווילות.

יונתן בשיא: יש כרגע שתי קבוצות - אחת, שנמצאת בבתי הארחה, בבתי מלון, הקבוצה הזאת בשבוע הבא, בלי נדר, תתאפס.

יונתן בשיא: נכון להיום יש- -

יעקב ליצמן: איזה מלון?

יונתן בשיא: בית הארחה חפץ חיים - 11 משפחות.

יונתן בשיא: בית הארחה דירות שכורות עין צורים - 26.

יונתן בשיא: שתי הקבוצות האלה, הקרוואנים שלהן מוכנים.

יונתן בשיא: בימים אלה החלק האחרון של האתר בעין צורים מוכן, והם יעברו לשם.

יונתן בשיא: יש בחיספין 16 משפחות שעוברות בימים אלה לקרוואנים באבני איתן.

יונתן בשיא: במלון גולד יש עוד משפחות שבגלל בעיות מיוחדות לא עברו לביתן.

יונתן בשיא: נכון לבוקר הזה 58 משפחות.

יונתן בשיא: בשבוע הבא יהיו כעשר מתוכן בבתי מלון עדיין, אני מעריך.

יונתן בשיא: לגבי המכולות- -

ראובן ריבלין: אנחנו שומעים בשקיקה את הדיווח, אבל אנחנו יצאנו לשטח, כי עין צורים לא במרחק 3,000 מייל, אלא זה לוקח 50 דקות עם אוטו, לפי חוקי התנועה בלי מאמץ.

ראובן ריבלין: היינו בעין צורים לפני כשבועיים וחצי - האנשים כבר גורשו, עכשיו מדברים באנשים שרוצים שישקמו אותם, הם לא עשו מעשה פלילי, הם בהחלטה דמוקרטית של מדינת ישראל גורשו מביתם, עכשיו לא מדברים פוליטיקה.

ראובן ריבלין: לפני חודש הם קיבלו הנחיה מהמנהלת לעזוב בתי המלון מייד, כי הבתים שלהם מוכנים.

ראובן ריבלין: הם נזעקו והזעיקו חברי כנסת – סלומינסקי, אורית היתה איתנו באותו יום שישי, היו מכל המפלגות, ואנחנו באנו לראות את האנשים שקיבלו הנחיה שמבטלים את המלון כי בתיהם מוכנים.

ראובן ריבלין: הגענו לאתר הקרוואנים.

ראובן ריבלין: בכל מועצה מסודרת לא היו מרשים לאדם להיכנס למקום כי הוא אתר בנייה לכל דבר עם סיכון לאנשים, כדי להיכנס לבתים - זה דבר שהיה כרוך בסכנת נפשות, בוודאי בלילה.

ראובן ריבלין: לכן אני רוצה להבין אם בעין צורים מאז תוקן, כי אמרו שהופסקה העבודה כי התעכב התקציב.

ראובן ריבלין: האנשים לא יכולים - - -

יעקב ליצמן: יש תקציב חדש, ולא שמעתי עד היום שיש בעיה תקציבית.

יעקב ליצמן: נשמע מיונתן.

ראובן ריבלין: אני מבקש מראש המינהלת דיווח מדויק לחלוטין, לא הם עברו - -

יעקב ליצמן: ניתן ליונתן להמשיך.

יונתן בשיא: מינהלה - לא מינהלת.

יונתן בשיא: מינהלת זה בסמיכות.

ראובן ריבלין: מינהלה, מינהלת, הצטיינתם בהגדרות.

ראובן ריבלין: העיקר שאנשים שגורשו מבתיהם על-פי החוק ישתקמו.

יונתן בשיא: אכן היה עיכוב בסיום העבודה באתר בעין צורים כי לא היה תקציב המדינה, היו חסרים 2 מיליון ₪ כדי להשלים את האתר.

יונתן בשיא: עכשיו הכסף שוחרר, והבנייה מתנהלת במלוא עוזה.

יונתן בשיא: אתמול היה שם שר השיכון בכבודו ובעצמו כדי לפקח על קצב העבודות.

יונתן בשיא: היינו שם אתו.

יונתן בשיא: הקבוצה של אלי סיני - הקבוצה השנייה, שנמצאים- -

ניסן סלומינסקי: קיבלו כסף ו- -

יעקב ליצמן: חמש דקות הוא לא מצליח לדבר שתי מילים.

חיים אורון: אם הדיונים בנושאים אחרים היו ככה, היית צועק.

ניסן סלומינסקי: אם היית יודע מה קורה, אתה היית צועק.

חיים אורון: תאמין לי שאני יודע, אבל האינטרס שלי לא כמו שלך.

יעקב ליצמן: תן לדבר חמש דקות, ביקורת כמה שאתה רוצה.

יונתן בשיא: כאמור, העבודה באתר במלוא עוזה, ואני מניח שבשבוע הקרוב אחרון המשפחות האחרונות של נצר חזני ייכנסו לקרוואנים.

יונתן בשיא: הקבוצה השנייה, של אלי סיני, נמצאת בתוך מאהל בצומת יד מרדכי, אתמול נפל קסאם ממש ליד המאהל.

יונתן בשיא: אתמול בלילה הייתי באסיפת חברים שם, היועץ המשפטי לממשלה איפשר לנו בשבוע שעבר לממש את ההסכם שבין קיבוץ פלמחים לבין הקבוצה של המשפחות, ואנחנו אתמול - הייתי באסיפת חברים בפלמחים כדי שהם יאשרו החלק שלהם.

יונתן בשיא: אחר כך הייתי במאהל על מנת שהקבוצה של אלי סיני תאשר את זה, ואם אכן הדבר יאושר, על ידי שתי הקבוצות, אני מניח ומקווה שבמהלך השבועיים-שלושה הקרובים אנשי המאהל יעברו לדירות שכורות באשקלון עד שנגמור את התב"ע וכל התהליך ייגמר, שייקח שנה וחצי-שנתיים, עד שביתם ייבנה בפלמחים.

יונתן בשיא: עד כאן עדכון לגבי המשפחות שלא הגיעו למגורים הזמניים.

יעקב ליצמן: אלה שכן הגיעו למקומות קבועים, יש שם בעיות?

יונתן בשיא: הוא הוסיף 2,500 מטרים לזכות הבנייה של פלמחים, זה פשרה כי זה 20 משפחות מתוך 32 על חשבון המדינה, ו-16 על חשבון הזכויות של פלמחים.

יונתן בשיא: זאת פשרה ששני הצדדים מסכימים לה.

יעקב ליצמן: אלה שכן קיבלו - יש בעיות?

יונתן בשיא: היה לנו קושי עם חלק מהמשפחות שסירבו לחתום על חוזה שכירות סטנדרטי.

יונתן בשיא: היום ואתמול המשפחות שם חתמו על ההסכמים האלה.

יונתן בשיא: היינו אתמול באתר, ההתרשמות היא שדברים מתנהלים שם כראוי, הולכים לעשות שם עוד מבנה ציבור, ויהיו שם למעלה ממאה משפחות, הדבר בנוי כראוי.

יונתן בשיא: זה לגבי עין צורים.

יונתן בשיא: לגבי הדיור הזמני, מדברים על כך שיש לנו כרגע בדיור זמני 1,330 משפחות מתוך 1,830 שהיו סך הכל כ-500, כל אחת שכרה בית באופן פרטי, חלקם הגדול באשקלון אך גם בכל מיני מקומות אחרות.

יונתן בשיא: 1,330 - המדינה נתנה פתרון של קרוואן בעיקר לשכירות לתקופת הביניים, זה בהחלט לא מה שחשבנו שיהיה לפני שנה, אך בדיעבד, אחרי שהתברר שזה רצון המתיישבים, נערכנו ככל האפשר מהר בהכנת האתרים.

יונתן בשיא: כאמור, אנחנו בשבוע האחרון של גמר האתרים, שכאמור, בסופו של דבר כ-80 אחוז מהאנשים שהתפנו מבתיהם נמצאים היום באתרים הללו.

יונתן בשיא: לגבי המכולות - נושא שעלה על הפרק - ברור היה לנו שכל עוד שאדם לא הגיע למגורים הזמניים, הוא לא יכול לקחת המכולות שלו.

יונתן בשיא: לשמחתנו, מתוך כ-3,000 מכולות נותרו נכון לבוקר זה 93 בלבד, שמתוכן 53 הן מכולות של האנשים שאמורים להגיע בשבוע הקרוב לבתיהם, או שעברו בשבוע שעבר ולא התארגנו.

יונתן בשיא: הן תילקחנה בימים הקרובים.

יונתן בשיא: נשארו לנו כ-40 מכולות ציבוריות עם ציוד של גן, בית כנסת או מעון.

יונתן בשיא: לגבי זה נמצא פתרון, איפה לשים המכולות האלה בתקופה הקרובה כדי שהציוד לא יתקלקל, ומצד שני שהעלות של אחזקת המכולות - בסיס צבאי שהיתה די יקרה - לא תעיק עלינו.

יונתן בשיא: לגבי מגורי הקבע, אנחנו השלמנו את תוכנית מגורי הקבע לגבי כל היישובים, להוציא אחד שחלקו עדיין לא נעול, וזה כפר דרום.

יונתן בשיא: בשבוע-שבועיים הקרובים נסכם לאן אנשי כפר דרום יעברו, בינתיים הם בבית דירות באשקלון שהמדינה רכשה אותו עבורם.

יונתן בשיא: כל השאר, יש לנו קרוב ל-20 יישובים, שכונות שבמודלים שונים, וכמובן הכל בשיתוף פעולה מלא עם המתיישבים ועל פי רצונם, מאפשרים לאנשים - כל יישוב לפי לוח הזמנים שלו, להגיע למקום.

יונתן בשיא: יישוב צריך להקים מאל"ף, זה ייקח לפחות שנתיים, יישוב כמו שומריה ש"רכשנו" על ידי כך ששילמנו לאנשים שיעזבו, והוא עומד לרשותנו, המשפחות נמצאות כבר עכשיו ביישוב הקבע שלהן.

יונתן בשיא: זה היה הרבה יותר מהיר.

יונתן בשיא: כל יישוב, יש לו המאפיינים שלו, החל מיד חנה, שהפכנו קיבוץ ליישוב קהילתי עם שכונה של כל אנשי חומש, דרך מבקיעים שהפכנו ממושב שיתופי לעובדים עם אנשי פאת שדה ועוד הרבה מודלים.

יונתן בשיא: אנחנו מרגישים בהחלט שהיום, כ-10 חודשים אחרי ההתנתקות, אנו גם משדרים על גל אחד עם המתיישבים, בכל נושא מגורי הקבע ברור שיכולות להיות טענות על קצב הבנייה, משרד השיכון בתצורה החדשה שלו לקח אחריות על מה שקשור לבניית יישובי הקבע.

יונתן בשיא: בניצן, שיהיה היישוב הגדול ביותר עובדים הטרקטורים, בונים קירות תמך כדי שאפשר יהיה שכל מתיישב שירצה יוכל לקבל המגרש שעליו יבנה בית הקבע שלו.

חיים אורון: כמה נרשמו לבית הקבע בניצן?

יונתן בשיא: כ-250 משפחות זכאיות.

יונתן בשיא: יש עוד מספר לא קטן של משפחות לא זכאיות, בני היישוב שרוצים לעבור.

יונתן בשיא: הגענו להסכמה עם שמאי אסיף, שיהיה אפשר מגרשים של חצי דונם לפצל אותם לחצי.

יונתן בשיא: הרי אדם שלא זכאי צריך לקנות במחיר מלא.

יונתן בשיא: מחיר מלא שם זה 80-90 אלף למגרש של חצי דונם, וכדי שאיש צעיר יוכל לעמוד בזה, נפצל חלק מהמגרשים עם ליאור כלפא וחבריו.

יונתן בשיא: מגרש של 250 מטר - יותר קל לקנות לאדם צעיר.

יונתן בשיא: כך נוכל שגם משפחות לא זכאיות - בני מקום - יוכלו להגיע, לבנות בתיהם ליד הוריהם במודל שמקובל גם על רשויות התכנון וגם על המתיישבים.

יונתן בשיא: אנו עושים הכל עם המתיישבים, עם הגופים המייצגים אותם, וגם בניצן אנו מרגישים שאנו נמצאים על קרקע בטוחה.

יונתן בשיא: מתחם הגולף - יש אנשים שאמורים להגיע אליו, זה מודל יותר מורכב, מי שאחראי על הפרוייקט הוא מינהל מקרקעי ישראל, אנו בשלבים האחרונים של רכישת הקרקע, מקרקע פרטית, יש לנו כ-120 משפחות שרשומות לעבור לגור שם, וכן הלאה.

יונתן בשיא: אני לא רוצה לדבר אמציה, יתד ויבול.

יונתן בשיא: אני מזכיר שהממשלה קיבלה החלטה על החלוציות – חלוצית 1 וחלוצית 4 - לאנשי עצמונה ונצרים.

ראובן ריבלין: לגבי כל הישובים הטבעיים כבר נחתמו הסכמים?

יונתן בשיא: כל ישוב זה סיפור אחר.

יונתן בשיא: אני אסביר.

אורית נוקד: מה עם השומריה?

יונתן בשיא: השיטה שבה אנו עובדים היא חוזה משולש - קולט, נקלט ומדינה.

יונתן בשיא: אמציה, למשל, יש מושב.

יונתן בשיא: מושב קטיף נמצא כבר שם כולו באתר זמני.

יונתן בשיא: עכשיו אנו מכינים את התב"ע לישוב הקבע של אמציה.

יונתן בשיא: אנו עושים זיכרון דברים – שני עמודים עם כל ההסכמות.

יונתן בשיא: לגבי כמה חתמו, אני מוכן לספור עכשיו, לראות באיזה מקום יש זיכרון דברים.

יונתן בשיא: הסכם מלא, כמדומני, יש רק בשניים או בשלושה מקומות.

יונתן בשיא: זיכרון דברים יש ברוב המקומות.

יונתן בשיא: כך אנו מתקדמים, עקב לצד אגודל.

ראובן ריבלין: האם המדינה רואה בזיכרון דברים משהו סופי או אפשר לחזור ממנו?

ראובן ריבלין: האם זיכרון הדברים יכול להיות לא מבוצע כי המתיישבים רוצים לשנות אותו?

ראובן ריבלין: האם מבחינת המדינה, המדינה רואה בזה מחויבות שאין מזה חזרה?

יונתן בשיא: מאחר שזה נעשה על פי חוק פיצוי-פינוי, וזה נעשה על פי חוק הוועדה המיוחדת, עם פרוטוקול שלה, אין המדינה יכולה לחזור בה.

ראובן ריבלין: בזיכרון דברים נאמר שהחקלאים הממשיכים - היו להם- -

חיים אורון: רוצים 200 דונם.

ראובן ריבלין: וכדי לחזור לקרקע הם צריכים לקבל פיצוי מסוים.

ראובן ריבלין: אחרי כן זיכרון הדברים שעובר לחוק פינוי-פיצוי - אומרים להם: מגיע לכם 50% ממה שחשבתם.

ראובן ריבלין: הם אומרים: בסך הכל אנו מבקשים להחזיר את מצבנו לקודם, לפני הפינוי שלנו, כחקלאים עכשיו, לא כאנשים שיש להם טענות כאלה ואחרות על זה שפינו מביתם.

ראובן ריבלין: אנשים אומרים: תחזירו אותנו למצבנו הקודם מבחינת הפרט, לא מבחינה פוליטית או ערכית.

ראובן ריבלין: אני רוצה היום - היה לי שם הדבר הזה, תחזירו מה שהיה, ואוכל להמשיך את חיי.

ראובן ריבלין: מתברר פתאום שיש פרשנות לגבי גובה הפיצוי, שלא מאפשרת לאותם חקלאים אחר-כך להחזיר את המצב לקדמותו.

ראובן ריבלין: השאלה היא אם זיכרון הדברים הזה יכול להיות גורם שבסופו של דבר יביא לידי כך שתסוכל כל הכוונה להכניס אותם ליישובי הקבע?

יונתן בשיא: התשובה חד משמעית היא לא.

יונתן בשיא: מה שבזיכרון הדברים מחייב את המדינה.

יונתן בשיא: אתה מעלה בעיה בנושא הפיצוי, אגיע לזה עוד מעט.

ראובן ריבלין: הא בהא תליא.

יעקב ליצמן: אני מציע לאפשר ליונתן לסיים.

יונתן בשיא: נושא הפיצויים.

יונתן בשיא: תיכף אדבר על הבעיה שריבלין העלה, שאנו נתקלים בה בצורה מודגשת, קודם כל הנתונים - עד היום קיבלנו 1,878 תביעות בנושא בית מגורים.

יונתן בשיא: אנו מעריכים ש-1,878 זה בערך המספר הסופי של הבתים שהיו בצפון השומרון ובחבל עזה.

יונתן בשיא: מתוך זה ב-1,145 כבר אנשים קיבלו 100% מהפיצוי שלהם.

יונתן בשיא: עוד 657 קיבלו כ-75% מהפיצוי שלהם, והם ממתינים לרשימה פרטנית, וכשהיא תתברר, אפשר יהיה לדעת - רק כ-70 מתוך ה-1,878 קיבלו רק מקדמות ראשונות ולא יותר מזה.

יונתן בשיא: אנחנו חשים שבנושא הזה של הפיצויים האישיים למשפחות, לא שהנושא הסתיים, אבל אנו מרגישים שהצלחנו להחיל את סך כל התביעות עם כל הקשיים שהיו לנו, גם מתיישבים שנאלצו להציג הוכחות לחלק מהמרכיבים, וסך הכל אנו מרגישים שאנו נמצאים כרגע במצב סביר, אפילו יותר מזה.

יעקב ליצמן: יש משפחות שסירבו לקחת פיצוי?

יונתן בשיא: לא שאני יודע.

יונתן בשיא: המספר 1,878 זה כמעט המספר הסופי של הבתים, אולי יש אחד או שניים שאני לא יודע עליהם.

ראובן ריבלין: אלה שסירבו לקבל פיצוי, יקבלו בפלמחים.

יונתן בשיא: לעומת זאת, בנושא העסקים אנו מרגישים הרבה פחות טוב.

יונתן בשיא: יש לנו בעיה, והיא מתחלקת לשניים; בעיית העסקים שאינם חקלאיים והעסקים החקלאיים.

יונתן בשיא: קודם כל הנתונים; מתוך 276 תביעות בגין עסק שקיבלנו עד היום, החלטה סופית יש לנו 105 מתוכם, כלומר אנו עומדים על משהו כמו 40% ועוד 125 קיבלו מקדמות - אחת או שתיים או שלוש, כי אנו לא מצליחים להתגבר על החוק, לכן משתדלים לתת מקדמות גדולות ככל האפשר, כדי שאנשים יוכלו להמשיך הלאה בעסקים שלהם.

יונתן בשיא: לעומת זאת חקלאים מתאחרים מאוד בהגשת הבקשות.

חיים אורון: ה-276 זה עסקים?

יונתן בשיא: לא זה הכל, מתוכם יש 200 עסקים ו-77 חקלאים.

יונתן בשיא: 200 עסקים שאינם חקלאות ו-77 חקלאים שהגישו בקשה.

יונתן בשיא: ה-200 שהגישו זה כמעט כל המרחב של הבקשות.

יונתן בשיא: לעומת זאת, 77 זה מתוך כ-400.

יונתן בשיא: כלומר רוב החקלאים עדיין לא הגישו בקשה.

ראובן ריבלין: רובם ילכו ליישובי הקבע.

יונתן בשיא: זה לא שייך.

חיים אורון: רובם לא רוצים להיות חקלאים.

ראובן ריבלין: כמה יש מאלה ש"עזבו" את גוש קטיף - ומיד באו ואמרו: אנו רוצים להמשיך בחקלאות, ובמקום שהונחו, מצאו את יחידת- -

יעקב ליצמן: אף אחד.

יונתן בשיא: 4.

ראובן ריבלין: אי אפשר לפתור את הבעיה שלהם?

חיים אורון: אתה לא מאתר את הבעיה.

יונתן בשיא: עוד לא הסברתי הבעיה.

יונתן בשיא: לגבי העסקים, החוק הוא חוק שקבע את הכללים.

יונתן בשיא: יש שני אפיקי פיצוי - נכסי ומודל פיננסי.

יונתן בשיא: הבעיה היא שלהגיש הבקשה לוקח הרבה זמן.

יונתן בשיא: אדם צריך שיהיה לו רואה חשבון, עורך דין, שיחליט מה משני המסלולים טובים לו יותר.

יונתן בשיא: אחר כך הוא צריך להכין תביעה, 4 איש, אחר כך להגיש למינהלה, יש לנו רואי חשבון שבודקים את הבקשה, מגישים את ההמלצה לוועדת זכאות שמתמחית בנושא העסקים.

יונתן בשיא: התהליך הזה הוא מאוד ארוך, וחלק מהמסמכים לא בסדר.

יונתן בשיא: אם צריך ממוצע של 4 שנים, מאזן אחד פתאום איננו, ואז זה מתעכב, ואי אפשר, צריך לעבור למסלול האחר.

יונתן בשיא: החוק בנושא הפיצוי לעסקים הוא נכון מבחינה כלכלית וקשה מאוד ליישום, פרקטית.

יונתן בשיא: המספרים מוכיחים.

יונתן בשיא: לגבי החקלאים, יש 2-3 מרכיבים.

יונתן בשיא: אחד, זה תשובה למה ששאל ריבלין בקריאת ביניים - חלק גדול מהחקלאים, ובדין, אמרו לעצמם: אנו רוצים קודם כל לשקם את עצמנו ואת משפחתנו, וללוות את ילדינו לבית הספר, ומעדיפים לא ישר לבנות את החממות.

יונתן בשיא: אף אחד לא יכול להלין עליהם.

יונתן בשיא: גם הגשת התביעה שלוקחת הרבה זמן ותעצומות נפש, לא לכל האנשים היתה היכולת להכין את התיק הזה.

יונתן בשיא: זאת לא סתם עבודה כלאחר יד.

ראובן ריבלין: אם היו כאלה, הם היו עורכי דין, לא חקלאים.

ראובן ריבלין: אבל צריך לדאוג לפלאחים.

יונתן בשיא: לגבי החקלאים, השיטה שבה אנו נוקטים, היא כל חקלאי שמגיש בקשה, תוך שבועיים, אולי שלושה, אנו נותנים לו מקדמה בגובה 600 אלף ש"ל כדי שלפחות את ההתחלה, שמי שרוצה להתחיל לבנות את החממות שלו מחדש, תהיה לו אפשרות להתחיל, אך יש בעיה נוספת, לגבי המענקים המשלימים.

יונתן בשיא: החוק קבע – אני אומר בצורה כללית – שאדם מקבל עבור החממות שלו 66%, שני שליש מחממה חדשה, פיצוי ישיר, מקבל עוד 10%, שזה 6% מהסך הכל, מגיע ל-72%, ואחר כך היה סעיף שקבע שבנוסף הוא יוכל לקבל השלמה של 30%, נניח, על הדלתא.

הראל בלינדה: זה תורגם ל-32.

יונתן בשיא: הבעיה היא שהחוק נוסח כך שקבלת הכסף היא טורית ולא במקביל.

יונתן בשיא: אי אפשר להפעיל את 70(ג) עד שגמר לקבל את הפיצוי, חיכה 45 יום לפי החוק, יודע כמה כסף יש לו, קיבל את ה-10%, ורק אחר כך הוא יודע בכלל כמה מגיע לו.

יונתן בשיא: אנו התלבטנו בעניין הזה לא מעט בשבועות האחרונים, ויחד עם משרדי האוצר והחקלאות קיימנו שורת דיונים.

יונתן בשיא: אנו רוצים להביא החלטה שתאפשר להפעיל את סעיף ג' הפוך, כלומר קודם כל האדם יקבל 30% מענק השקעות בחקלאות, ואחר כך יקבלו הפיצויים, הסכום הזה במידה ויש צורך, אז הוא יכול לקבל הכסף מיידית כדי להמשיך לעבוד.

יונתן בשיא: עוד לא סיימנו את הדיונים.

יונתן בשיא: אנו בטוחים שזה לא מחייב חקיקה, אבל כן מחייב החלטה בוועדת שרים או בדרך אחרת.

יונתן בשיא: אנחנו עכשיו באמצע הכנת הדבר הזה לקבלת החלטה.

יונתן בשיא: אני מקווה שבשבוע הבא הנושא הזה ייגמר.

יונתן בשיא: אני אומר את זה כי שאלת אותי קודם כמה אנשים ניגשו מיד אחרי, ואמרתי שמעטים.

יונתן בשיא: עכשיו יש קבוצה גדולה יחסית של חקלאים, כ-50 חקלאים, שעוסקים עכשיו בבניית החממות שלהם.

יונתן בשיא: הם רוצים שבעונה הבאה כבר חממות יעמדו, לכן כרגע הם זקוקים לכסף.

יונתן בשיא: לחלק נתנו מקדמות גדולות יותר, אלה שהגישו בקשות, אך חלקם לא הגישו בקשות.

יונתן בשיא: חלק גדול מאלה שהתחילו עכשיו את החממות לא הגישו בכלל בקשה לפיצוי.

יונתן בשיא: מאחר ואנו רוצים למצוא פתרון, כי הגישו רק 77 מתוך 400, אנו חושבים שההצעה שאנחנו מציעים עכשיו תאפשר להם גם לקבל מימון נוסף מהר ככל האפשר, וגם אחר כך שלא יהיה מצב שהמדינה תיחשף לפיצויי עודף בתקופה מאוחרת יותר.

יעקב ליצמן: אתה צריך לקחת בחשבון שבשנה הבאה זה שנת שמיטה, ורובם הם דתיים, לכן אם לא תזדרזו, תצטרכו לתת פיצוי עוד שנה.

ראובן ריבלין: יש גורם פיננסי שמלווה כל הפרטים האלה?

ראובן ריבלין: יש בנק מלווה?

ראובן ריבלין: הרי פה צריך להשקיע השקעות.

יונתן בשיא: כל חקלאי הולך לבנק שלו.

ראובן ריבלין: הבנק יאמר: כמה מגיע לך?

ראובן ריבלין: בא חקלאי לבנקאי ואומר: אני רוצה להקים חממות.

חיים אורון: זה לא עובד כך.

ראובן ריבלין: זה עובד כך, ואני יודע, כי ליוויתי.

ראובן ריבלין: הוא אומר: אני רוצה להחזיר את המצב לקדמותו, לכן אני צריך מיליון ₪, ומקבל 750 אלף מהמדינה.

ראובן ריבלין: אומר הבנק: מה עם ה-28% המשלים?

ראובן ריבלין: הוא אומר: על זה יש ויכוח.

ראובן ריבלין: אז הבנקאי לא נותן.

חיים אורון: אם הוא פותר את הבעיה?

ראובן ריבלין: אם הוא פותר הבעיה עכשיו, עשינו את היום שלנו.

יונתן בשיא: משפט אחרון להקדמה שלי, יושבת פה צביה שמעון, המחליפה שלי, החל מסוף החודש הזה, ראש מינהלת סלע, אני מקדם אותה בברכה גם בוועדת הכספים.

יעקב ליצמן: אני מכיר את צביה, היא רצינית מאוד, ובטוח שהיא תצליח.

יעקב ליצמן: ניסן סלומינסקי: מאחר והח"כים התבטאו בהרבה הזדמנויות, מי שמכיר מה שקורה זה התושבים שחיים שם ונמצאים פה.

יעקב ליצמן: אם הח"כים יתחילו לדבר, לא יישאר זמן, ואני חושב שהסדר הנכון יהיה שאחרי שיונתן דיבר ואני התאפקתי לא להתפרץ, כדאי שהם ידברו.

חיים אורון: תעשה אחד אחד או שניים אחד.

אליעזר אורבך: אני תושב נווה דקלים, הייתי שם 17 שנה, היום אני גר באתר עין צורים.

אליעזר אורבך: אני הייתי צריך לבוא לכאן כדי לשמוע שהמצב טוב.

אליעזר אורבך: אדבר בזהירות, כי אני יודע שיש מעקב אחרי הדברים.

יעקב ליצמן: לפני הבעיות הכלליות, תסביר מה קיבלת.

אליעזר אורבך: גילוי נאות - אני ומשפחתי לא שיתפנו פעולה לפני הגירוש, לכן לא יכלו להכין את המגורים הזמניים, למרות שידעו מספר ילדים, חתולים - לא ידעו להיערך.

אליעזר אורבך: היינו 8 חודשים בבית מלון בירושלים.

אליעזר אורבך: יש לי פה עדים שמספטמבר, ג' אלול, אנו יושבים במשרד השיכון שבוע אחר שבוע לגבי האתר בעין צורים.

אליעזר אורבך: הוא יכול לספר לך למה האתר נתקע - 8 חודשים היינו בבית מלון.

יעקב ליצמן: אמר יונתן שפתרו את הבעיה.

אליעזר אורבך: אחרי 8 חודשים – אתה מוזמן לראות, עוד לא יצא מכרז, תראה את הגנרטור, אין מקווה.

אליעזר אורבך: נכון שיש קרוב, לפתור בעיות אפשר.

אליעזר אורבך: יש בית כנסת, כשנכנסנו למבנה הוא עוד לא היה מוכן, נכנסו אליו בראש חודש סיוון, אתה מוזמן לראות את השטח לפני בית הכנסת.

אליעזר אורבך: יש מעונות וגנים שעומדים.

אליעזר אורבך: יצא עכשיו רק מכרז, השבוע חתמו עם הקבלן על פיתוח.

אליעזר אורבך: לא חשבו שצריך להיכנס?

אליעזר אורבך: בנו מבנה ואין פיתוח.

אליעזר אורבך: הילדים בינתיים מסתובבים במשהו זמני שהמועצה נתנה, ואתם מוזמנים לראות.

אליעזר אורבך: לא חיכיתי 8 חודשים בבית מלון כדי להגיע לאתר כזה.

אליעזר אורבך: אני מודה לכולם לקב"ה שהגעתי לקראווילה.

אליעזר אורבך: אני לא מתלונן, אני לא מצפה לתנאים של גוש קטיף, אבל המינימום.

אליעזר אורבך: יש מועדון אחד, אני מנהל שם תלמוד תורה, יש שם 3 קבוצות בו זמנית, נושא בטיחות - יש תעלה מסביב ליישוב – אני לא רוצה להלאות בפרטים, תביאו לראות.

אליעזר אורבך: יש תעלה פתוחה סביב היישוב, רבים מי יעשה ולא יעשה.

אליעזר אורבך: אנחנו היינו אנשים יצרניים, עכשיו אנחנו פקידים, רצים ממשרד למשרד, באים לפה ושומעים סיפורים.

אליעזר אורבך: אתמול היה ביקור של השר, הוא היה בישיבה במועצה האזורית, שר השיכון, הגיע לשכונה רכוב על הרכב, לא ירד מהאוטו, ירד לטעת עץ באחד המקומות, המשיך ברכב.

אליעזר אורבך: אין לי טענה כלפיו, אבל את המפגעים הוא לא ראה.

אליעזר אורבך: אולי זה היה מכוון, אני לא יודע.

אליעזר אורבך: ב-8 חודשים האחרונים אני חבר מזכירות.

יעקב ליצמן: כמה כמוך יש?

אליעזר אורבך: אנו שם 130 משפחות, כולם נפגעים.

יעקב ליצמן: רוצים לעשות סיור?

ניסן סלומינסקי: לקראת הסיור שלנו אולי יתקדמו בעוד כמה דברים.

אליעזר אורבך: 10 חודשים עוסקים בזמני, וזה לא היעד, הקבע זה היעד.

אליעזר אורבך: בשיא אמר פה שהכל נעשה בעצה אחת עם המתיישבים.

אליעזר אורבך: אני מייצג קבוצה שאמורה ללכת לחבל לכיש.

אליעזר אורבך: אני לקחתי את הפיצויים לפני חודש, יכולתי לבנות בית בשדרות, בנתיבות.

אליעזר אורבך: לא נתן את הפיצוי המלא על מה שהיה.

יעקב ליצמן: בינתיים המחיר ירד בשדרות.

יעקב ליצמן: ..

אליעזר אורבך: אני רוצה את מה שהיה בגוש קטיף, קניתי את זה בכסף רב.

אליעזר אורבך: אבל יותר חשוב זה הקהילה, לא הבית.

אליעזר אורבך: אנו הולכים, קבוצה של אנשים, למזרח לכיש - קו התפר, תנאים לא הכי פשוטים - -

יעקב ליצמן: יש לך הזדמנות - יושב כאן המנכ"ל, יונתן וצביה, מה אתה רוצה?

אליעזר אורבך: אל"ף, אנחנו בקשר איתם כל הזמן.

אליעזר אורבך: אני רוצה שישמעו את התושבים.

אליעזר אורבך: אני רוצה ללכת ליישוב הקבע איפה שאני רוצה.

אליעזר אורבך: בחרנו מקום שעולה בקנה אחד עם עשייה חלוצים של מדינת ישראל.

אליעזר אורבך: מזרח לכיש - יש שקף, אמציה ולכיש.

אליעזר אורבך: אזור ענק, אנו מתכוונים להקים שם 3-4 יישובים של גוש קטיף.

אליעזר אורבך: אומרים לי: לא, תלך לגבעה הזאת, לא לזאת.

אליעזר אורבך: לא היתה עוד ישיבה עם הגורמים המקצועיים, אם מתאים או לא, אך תשמעו אותנו.

אליעזר אורבך: אם יש בעיות שאי אפשר לגשר עליהן- -

יעקב ליצמן: אמרת שאתה איתם בקשר?

ראובן ריבלין: יש זיכרון דברים לגבי הדברים שהוא מדבר?

יונתן בשיא: אגיד משפט אחד; שמאי אסיף הוא הגוף הסטטוטורי על פי חוק, שקובע איפה זה יהיה.

יונתן בשיא: האנשים רוצים בגבעה אחת והוא אומר שגבעה אחרת.

יונתן בשיא: שמאי אסיף - ראש מינהל התכנון.

אליעזר אורבך: הוא פקיד במשרד הפנים.

חיים אורון: 10 שנים לקח לריב עד שהקימו את שומריה ו-8 שנים על אשכולות.

חיים אורון: כל הנושאים האלה מכופפים את כל הכללים הקיימים.

חיים אורון: היות שאני אחד המכופפים, אל תבוא אליי בטענות, אבל מכופפים את כל הכללים.

חיים אורון: בעין צורים הפרו 10 תקנות, שאם היו עושים אותן בנגבה, כולם היו בבית סוהר.

חיים אורון: אני מבין את המצוקה שלכם, אבל כשהוא אומר שמאי אסיף, לא הוא ולא ראש הממשלה לא יודעים איך מזיזים אותו, וטוב שכך, כי המדינה הזאת לא מתנהלת - עכשיו מנסים על מכמש, אגוז, כרמית- -

ניסן סלומינסקי: למה לא אמרת את זה לפני הגירוש?

חיים אורון: אמרתי.

חיים אורון: אתה אשם- -

ניסן סלומינסקי: היה חוק שעיכב את הגירוש?

חיים אורון: הוא משקיע ימים ולילות, יונתן, בסוף באים אליו.

חיים אורון: כל אחד מהמקומות האלה - אני התנגדתי לפלמ"חים, בתור קיבוצניק זה לא בסדר, לא מצד הקיבוץ ולא מצד המתנחלים.

חיים אורון: לא באתי פעם אחת לאלי סיני, כי הם לא בסדר.

חיים אורון: אתם באים לפה, אין מדינה.

אליעזר אורבך: כשבאו החיילים הביתה - היו 50 או 100 אלף - אי אפשר היה לדבר איתם, לא שמעו לנו.

אליעזר אורבך: עשו להם תוכניות וסימולציות- -

ראובן ריבלין: רוצים לדבר עכשיו על זה?

אליעזר אורבך: כשרוצים לקצר תהליכים- -

ראובן ריבלין: אני אתך, אבל חבל לפתוח עכשיו, למה גירשו.

ראובן ריבלין: הישיבה לא תגיע לכלום.

ראובן ריבלין: רצית שידברו על דברים שבנשמת הציונות, לא תעזור לאף אדם שצריך להיות משוקם.

ראובן ריבלין: (ראובן ריבלין יוצא מאולם הישיבות)

שמואל כץ: הנה, זאת דוגמא ל- -

יעקב ליצמן: אתם טועים בגדול.

יעקב ליצמן: אני חייב למחות כי רובי הוא בין הבולטים שצודק, הוא חילק כאן כתב אישום לחברי הכנסת על כל מה שקורה.

יעקב ליצמן: אנא בטובך, קצת דרך ארץ לרובי ריבלין, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: לא שאני מסכים עם כל מילה, אבל קצת דרך ארץ, תתנצל לרובי על מה שאמרת.

יעקב ליצמן: היה צריך לדבר רובי, ידבר חיים אורון.

חיים אורון: אני התפרצתי כי אני חושב שבאיזשהו מקום הדיון מתנהל לא בסדר, ואני יודע למה רובי יצא.

חיים אורון: יש פה שתי שאלות - לא גומרים את הוויכוח שהיה, הוויכוח ימשיך להתקיים, ואנחנו רואים את תפקידנו לשחרר ככל האפשר חסמים ומוקשים ובירוקרטיות מיותרות שקיימים בשיקום המתיישבים בגוש קטיף.

חיים אורון: זה מה שאני מנסה לעשות, ותצעקו כמה שאתם רוצים.

חיים אורון: לא ניתן את הדו שיח הזה לקיים בלי שתהיה מידה של הבנה לכללים האחרים.

חיים אורון: אני יושב עם אנשי עצמונה ושומריה, באופן יום-יומי, והם גילו דברים שבארץ מתנהלים אחרת.

חיים אורון: מה אפשר לעשות?

חיים אורון: שבשביל לאשר 50 יחידות חקלאיות זה מתנהל אחרת, לא כמו שהסתדר פעם שם צ'יק צ'ק.

חיים אורון: אספר לכם המצוקות עם שמאי אסיף והמתכננים ושמחה יודוביץ' בפיתוח רפת באיזשהו מקום?

חיים אורון: צריך לקצר את המהלכים, אני בעד, אבל לפעמים כל דבר מוצג - היות וגירשתם אותנו, אם רוצים את הגבעה הזאת, רק זאת.

חיים אורון: אם כרמית, יש מצב בכרמית - כפר דרום רוצים אותה, אנחנו רצינו שיהיה יישוב שם, אנחנו זה מועצה אזורית בני שמעון, ואמרו שזה שכונה של מיתר.

חיים אורון: ארבע שנים - לא בגלל מתנחלים ולא בגלל אנשים מעבר לקו הירוק, הכל בתוך הקו הירוק.

חיים אורון: ככה מתנהלת המדינה, וטוב שכך.

חיים אורון: לא שטוב שלוקח 4 שנים, ולא שראש ממשלה עושה יישוב כי הוא רוצה, או יונתן בשיא.

חיים אורון: אני מכיר את סיפור אגוז.

צביה שמעון: אליעזר מדבר על אגוז.

חיים אורון: התמ"א הקודמת דפקה אותנו, זה לא התחיל אתכם.

חיים אורון: הוויכוח אם יהיה שטח ירוק או לא, לא התחיל עכשיו.

חיים אורון: אני בעד ללכת עד קצה העולם כדי לקדם את הנושאים הללו, חשוב לי קו יישובים בין אמציה ולהב, אני חי שם, אבל להגיד: מי שלא מסכים שאגוז תהיה איפה שאנחנו רוצים הוא - זה פשוט להיות בעולם אחר.

חיים אורון: וראשי ממשלות לא מצליחים להזיז שמאי אסיף, וטוב שכך.

חיים אורון: יש ביורוקרטיה שהורגת אותם.

חיים אורון: כשיונתן ביקש להביא פרויקטור לשומריה, גלגלו אותו במסלול ביורוקרטי שלקח 3 חודשים.

חיים אורון: הוא אמר: לא צריך פרויקטור.

חיים אורון: היה צריך, אבל אי אפשר היה לגייס, כי הלך לנציב א', ב', ג', וזאת רק דוגמה.

חיים אורון: יונתן אמר: הסיפור של העסקים - לא הצלחנו בו.

חיים אורון: אני מדבר על המחוקקים.

חיים אורון: נכנסנו למסלול שהיה נכון מבחינה אקדמית-כלכלית ולא הצלחנו לשבור אותו.

חיים אורון: בייגה ואני ניסינו, כופפנו אותו וכופפנו, יושב פה הראל – יספר לכם, לא מספיק, כנראה.

חיים אורון: אומרים גם שמחה יודוביץ', יונתן בשיא, ועמי: בקטע הזה זה לא בסדר.

חיים אורון: יש בתוך הסיפור סיפור שצריך לתת לו תשובה, וזה של העסקים בארז.

חיים אורון: העסקים בארז, רובם תקועים.

חיים אורון: הוועדה המיוחדת, אין לה כלים לפתור.

חיים אורון: מה שיוצא מתוך הוועדה המיוחדת לא מסתדר עם שום דבר הגיוני.

חיים אורון: עסק קיים מקבל פיצויים, זה לא מסתדר.

חיים אורון: ואין מחלוקת עם מה שאני אומר.

חיים אורון: זה לא יכול להימשך חודשים.

ארנון איקן: זה ועדת זכאות, לא ועדה מיוחדת.

חיים אורון: השלינו את עצמנו, והתברר שזאת היתה אשליה.

חיים אורון: הוועדה המיוחדת במנדט הגדול שלה, במידה רבה היה ביוזמתי.

חיים אורון: כתוב "למרות כל דין" , במציאות הקיימת במערכות הביורוקרטית היא בתוך כל דין.

חיים אורון: אם יש עסק קיים שעובד שנים שם, אבל אין לו אישור בתב"ע, כי בארז לא היו אישורים ובגוש קטיף לא היו אישורים - לא יכול להגיד לאדם: יש לי פה הזמנות ממשרד הביטחון, שילמתי את זה, עכשיו אתם אומרים: הייתי עב"ם, לא הייתי קיים.

חיים אורון: מישהו צריך להגיד איך פותרים.

חיים אורון: יש בעיה בחממות, ישבנו לילות בחקיקת החוק, איך לסגור הדלתה הזאת.

חיים אורון: אולי הפתרון שהדלתה ניתנת מראש תפתור הבעיה, ותיתן את הכסף הבסיסי לאנשים להתקדם.

חיים אורון: אך יש בעיה לא פתורה – הרי מי הולך להיות חקלאי מחדש, אלה שהיו להם שטחים יותר גדולים קודם, והם היו קומבינציה של החלקה הפרטית והחלקה בהחכרה ובהחכרת משנה, שבחלקה השקיע ובחלקה לא.

חיים אורון: ידענו כשאישרנו את החוק, שאישרנו את זה להסכמה בין שניהם, מי יקבל איזה חלק.

חיים אורון: אני שומע שכשמגיעים לכסף, לא נמצאים באותו מקום.

חיים אורון: הכלי לא מספיק משוכלל.

חיים אורון: היות שמדובר כמעט בפרטים - כל מקרה הוא אחר – גם נורא מסובך לעשות חוק על 50 מקרים.

חיים אורון: הפתרון היחיד שאני מכיר הוא לתת לוועדה מיוחדת סמכויות יותר רחבות, לעבוד עם הראש.

חיים אורון: בסוף ייצא יותר בזול.

חיים אורון: אותו הדבר עם העסקים בארז, שם אין סיפור של הסכמה מראש, הם התפנו באפריל, והלכו בהסכמה, ויש, לפי דעתי, עדיין 70% מהעסקים שעוד לא - -

יעקב ליצמן: עוד מעט נשמע את הנציג שלהם.

חיים אורון: אני יודע - וכל פעם באים אלי ואומרים שצריך לשנות את החוק – ואני יודע המעצור לשנות החוק.

חיים אורון: אם אפשר היה להגיע פה להסכמה פוליטית שמשנים את החוק, נוגעים בחוק רק ב-3 סעיפים, הייתי אומר: נעשה לשינוי החוק.

חיים אורון: אני יודע בדיוק שכאשר נבוא להציע הצעה לגבי שינוי החוק בשמאות פרטנית בארז, על הפלטפורמה הזאת נקבל שינוי למטר מרובע ולגיל ולסבתא, ואני לא במשחק הזה.

חיים אורון: אני לא בטוח שיש למישהו כוח פוליטי להגיד: מטפלים רק בנקודה הזאת ולא פותחים שום דבר.

חיים אורון: לכן ככל שתמצאו כלים שלא קשורים בפתיחת החוק, ייטב.

חיים אורון: אם לא תמצאו אותם מהר, לא תהיה ברירה.

חיים אורון: אני מרגיש לגבי חלק מהאנשים שם, שאנחנו אתם לא בסדר, כי החוק - וזה היה אחריות שלנו - החוק לא נתן את הכלים.

חיים אורון: אני שמח לראות שמה שחשבנו שיהיה הבעיה הגדולה, הפיצויים האישיים, שם דווקא נפתר.

חיים אורון: אני יודע גם שלגבי החממה, בעל החממה היחיד עם 20-25 דונם – זה פחות או יותר עובד.

חיים אורון: ברגע שמגיע למבנים מסובכים יותר, זה לא עובד.

חיים אורון: אם מאתרים את הבעיה הגדולה בתחום העסקים, תעשו מעשה - תקנה, החלטת ממשלה.

חיים אורון: אני לא מתלהב בחוק, אבל אם אין ברירה, אי אפשר להשאיר האנשים תלויים על חבל.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: אליעזר יעקב.

אליעזר יעקב: הנתונים שיונתן אמר קרובים לאמת, נכון למה שאני יודע.

אליעזר יעקב: זה אומר שבחקלאות המגזר הזה לא מתרומם מאז הגירוש.

אליעזר יעקב: זה אומר דרשני ולו רק בגלל שבניגוד להצהרת אליעזר אורבך, שלא דיבר עם הממשלה, אנחנו חודשים ארוכים לפני ההתנתקות יצרנו קשר, כי הבנו שיש לנו בעיה גדולה בחקלאות, כי אם לא ממשיכים לקטוף את המלפפונים ביום שעוזבים גוש קטיף, השיקום יהיה תהליך קשה וכואב.

אליעזר יעקב: ראש הממשלה רצה שב-16 באוגוסט, יום אחרי הפינוי, נקטוף מלפפונים בחממה החדשה.

אליעזר יעקב: זה לא קרה, אני לא יודע את מי להאשים.

אליעזר יעקב: יש בעיה, ובואו נראה איך פותרים אותה.

אליעזר יעקב: התחושה שלי היא שהכלים לשינוי טענות כאלה ואחרים - שיהיה קשה ומסובך, ישבתי עם יוסי משעני ואנשים טובים, כולם אמרו: אין כלים לפתור הבעיה בצורה אמיתית.

אליעזר יעקב: אחד מאנשי משרדי הממשלה אמר שזה אפילו עיוות של מוסריות, כי אנשים נפגעו.

אליעזר יעקב: למשל, שווי נכסי עמל, ברמה של בעל החממה הבודד נראה בסדר, ואני אומר שלא בסדר.

אליעזר יעקב: אנשים שהולכים להקים את החממות, מעבר לבעיה של המענקים, מבינים מה הקושי במדינת ישראל להרים חממה, להתמודד עם העלויות של זה.

אליעזר יעקב: לא לחינם כשלושת רבעי מהאנשים לא התחילו שום דבר.

אליעזר יעקב: להבנתי, לפחות בהקשר הזה, חייבים לבצע חשיבה מחודשת, פגישה משותפת של צוותים.

אליעזר יעקב: אם אומרים 3 סעיפים לא ו-200 לא, צריך למצוא את שביל הביניים.

אליעזר יעקב: צריך למצוא בצורה הכי קצרה שאפשר כדי להגיע לפתרון מוסכם.

אליעזר יעקב: עוד משפט בנושא הזה; כל החקלאים שרוצים להמשיך, איבדנו כבר שתי עונות, העונה האחרונה שהיתה בתקופת המלחמה הלכה לאיבוד, בדרך כלל גמר העונה מייצג את מה שהולך בכל השנה.

אליעזר יעקב: השנה שעברה, איבדנו אותה.

אליעזר יעקב: כנראה, רוב החקלאים לא יגיע למצב שהולך להפעיל את העונה הקרובה.

אליעזר יעקב: לאחר מכן, רוב האנשים שומרים על שנת שמיטה, במרכז הארץ יש בעיה עם השמיטה, לכן זה מביא אותנו למצב של איבוד עונות שהתרענו - אז היה תיאורטי, עכשיו זה מעשי.

אליעזר יעקב: יש בעיה נוספת - חקלאים שבגלל בעיות גיל, בריאות, בעיות כלכליות שהיו אולי גם לפני כן, כנראה, לא יוכלו לחזור למעגל החקלאות.

אליעזר יעקב: אנו מבקשים שבאותה מסגרת שהממשלה מקצה משאבים לשיקום חקלאים במסגרת החלטות הממשלה הקיימות, להפעיל את זה גם במסגרת הרחבה.

אליעזר יעקב: להגיד: מי שלא יכול להיות חקלאי, אבל יוכל לפתוח מסגריה, צימר, ושיהיה ליווי של מט"י, אני חושב שאז אפשר יהיה לשקם את המגזר החקלאי.

שמואל כץ: אני רוצה להתנצל בפני רובי ריבלין ולהסביר את הכעס ולמה התפרצתי; הגענו לאשקלון בעיקר מצפון החבל - ניסנית, אלי סיני ודוגית.

שמואל כץ: אצלנו היתה הידברות, עלה על הפרק מתחם הגולף, שכונת שקד בצפון אשקלון, התנאי היה 100 חתימות שנחתום ונקבל את הקרקע.

שמואל כץ: במהלך הדרך היתה פנטזיה לגבי קרקע אחרת.

שמואל כץ: הנושא הזה נתקע באשמתנו.

שמואל כץ: חזרנו לשטח שהוצע לנו, ומאז ועד היום אנחנו במקום של 15 באוגוסט 2005.

שמואל כץ: חוסר הוודאות, חוסר הידע לאן הולכים, מה יקרה בשנה הבאה, עתיד הילדים בבתי הספר, זה גורם נזק מצטבר למשפחות, שאני חושב שאי אפשר לאמוד בכסף.

שמואל כץ: זה משבר נפשי.

שמואל כץ: הבעיות העומדות על הפרק - אחת, בשנה הבאה לפי החוק היינו אמורים לקבל שכירות, נכון לרגע זה תקוע.

שמואל כץ: בעוד חודש אני אמור לשכור בית מכסף שעל פי חוק הייתי אמור לקבל שנה שנייה, החוק אומר שהייתי חייב להוכיח למינהלת שהתחלתי בתהליך בנייה, אין לי יכולת להוכיח למינהלת, כי עוד לא קיבלתי את הקרקע.

שמואל כץ: זה ייחודי לאנשים שהלכו לשכור.

יעקב ליצמן: המינהלת יודעת שאתה תקוע בגלל זה.

יעקב ליצמן: זה לא עוזר?

שמואל כץ: פנינו ליונתן, ועדיין אין פתרון.

שמואל כץ: לא קיבלתי מסמך ולא דרך.

שמואל כץ: קיבלתי תזה, שאתחייב להחזיר את ה-225 אלף שקל שקיבלתי עבור הקרקע למינהלת, וייתנו לי שכירות לשנה הזאת.

שמואל כץ: לא קיבלתי קרקע, אז לא צריך להחזיר כסף.

שמואל כץ: שהכסף יצבור ריבית אצלי.

שמואל כץ: בי"ת, למה להפלות ביני לבין אדם שקיבל קראווילה בניצן?

שמואל כץ: גם מהשכירות הזאת גזרו קופונים.

שמואל כץ: דירה באשקלון - בעבר היא היתה עולה 300 דולר, אדם מבין שאתה מפונה גוש קטיף, אין לך ברירה, אז הוא מעלה ב-100-150 דולר.

שמואל כץ: אלה כספים שאנו סופגים.

שמואל כץ: למה התפרצתי; אנחנו נמצאים באשקלון, בראייה הכללית של הח"כים - יש רשות שנקראת אשקלון, אתם מטופלים.

שמואל כץ: אנחנו שיצאנו מצפון החבל, יצאנו במטרה להמשיך באותו אורח חיים, לגור בשכונה הצפונית באשקלון, לשמור על הייחוד שלנו.

שמואל כץ: אנחנו ניטמע באשקלון, אבל יחסי השכנות, ועד השכונה, המתנ"ס המשותף, רצינו לשמר.

שמואל כץ: היום אני רואה בהתייחסות של כלל הגורמים, השדולה למען גוש קטיף, ח"כים - משהו שאת הבעיה שלכם פתרנו.

שמואל כץ: הבעיה שלנו לא נפתרה.

שמואל כץ: יש לנו בעיות ייחודיות לאותה אוכלוסייה.

שמואל כץ: מכל המכתבים שנשלחים לחברי הכנסת והשדולה, לא מוכנים לדבר.

שמואל כץ: רובי ריבלין למד את הבעיות, אני מרגיש שקיימת אפליה, והגיע הזמן לתקן אותה.

שמואל כץ: האפליה זה תתחילו לדבר גם המגזר החילוני, שהיה צפון החבל, מול המגזר הדתי שיש לו לובי נרחב, חברי כנסת.

שמואל כץ: אנו עברנו אותו תהליך, אנחנו באותו משבר כמו שאר הישובים, אנחנו לא מרגישים שאנחנו מופלים, אני והוא משתפים פעולה (אליעזר אורבך).

שמואל כץ: הגיע הזמן לתקן את האפליה, כי אחרת הפיצוץ החברתי יגיע לפתחם של אותן ועדות וחברי הכנסת, רק שהנזק יהיה גדול יותר.

שמואל כץ: תודה רבה.

זאב אלקין: שמחתי לשמוע את הדיווח, כי היה נראה שהכל פחות או יותר הכל בסדר.

זאב אלקין: אני חייב להודות כמי שנחשף בחודש וחצי האחרונים, כאחד משני ראשי השדולה – אני מקבל את הטענה שלך, ונקבע סיור הבא שמגיע בין השאר לאשקלון עצמה.

זאב אלקין: התמונה שאני ראיתי היא קצת אחרת.

זאב אלקין: תיכף אתייחס לכך.

זאב אלקין: דיבר חיים על סוגיית תיקון החוק או לא תיקון החוק.

זאב אלקין: יש כמה בעיות בחוק הזה, ואני לא בטוח שניתן לסכם בסעיף אחד או שניים.

זאב אלקין: הזכרת את הבעיה של העסקים.

זאב אלקין: יש בעה גדולה עם ציבור הזכאים.

זאב אלקין: יש ארבעה ישובים לפחות שעד היום, עד כמה שאני מבין, תלויים באוויר.

זאב אלקין: בחלקם אנשים קיבלו משכנתאות, משלמים, לכאורה הם היו, אבל הם לא היו, ומבחינת החוק, אני יודע שיונתן מחפש לזה פתרון, אני לא יודע אם נמצא פתרון.

חיים אורון: הפתרון בתוך החוק.

זאב אלקין: אנו מגיעים לשנה כמעט מאז, ועדיין הפתרון לא הופעל.

זאב אלקין: יכול להיות שהוא בתוך החוק, יכול להיות שיפעילו אותו.

זאב אלקין: מכולם אני שומע שיש רצון טוב ללכת אליו, אך כל עוד זה לא הופעל, יש בעיה.

זאב אלקין: בעיה אחרת בעניין של הזכאים, יש אי סימטריה שלא הצלחתי להבין את ההגיון שלה בין מי שהיה בשכירות ציבורית לבין מי שהיה בשכירות פרטית.

זאב אלקין: יש מי שאומר שצריך לנסות לפגוע בתנאים של מי שהיה בשכירות ציבורית כתוצאה מאי הסימטריה הזאת.

זאב אלקין: כמובן, יש מי שאומר שצריך לעשות הפוך – להשוות את התנאים של מי שהיה בשכירות פרטית.

זאב אלקין: מבחינת ההיגיון, זה שיש הבדל בין שתי הקבוצות האלה, עד היום לא הצלחתי לרדת לעומקו.

זאב אלקין: שוחחתי גם עם הראל, הוא סיפר לי איך כל העסק הזה התגלגל.

זאב אלקין: זה המצב הנתון.

חיים אורון: אחת הביקורות הגדולות על החוק היתה שנתנו לאנשים בשכירות סדרי גודל שהם שונים מכל מי שאוחז בדיור ציבורי בכל מקום אחר בארץ, והיתה על זה ביקורת רבה בעיתונות ובכנסת.

זאב אלקין: המצב שנוצר, ששתי משפחות שגרו אחת ליד השנייה, ולפעמים זאת ששכרה בשכירות פרטית גרה הרבה יותר שנים בשטח, והיא מופלית לרעה.

הראל בלינדה: השאלה היא שאלה של בעלות.

הראל בלינדה: בשכירות ציבורית יש מימד של בעלות למי שגר בשכירות ציבורית, יש חקיקה בכנסת והחלטת ממשלה בעניין הזה.

הראל בלינדה: למי שגר בשכירות פרטית אין מימד של בעלות.

זאב אלקין: אנשים בשטח מרגישים אפליה, כי היישובים היו גורם ביניים, הוא שכר והשכיר לאנשים.

זאב אלקין: היו כל מיני הסדרים, וכאשר זה הגיע לחוק, הגבול, שלא היה קודם, קיים.

זאב אלקין: זה בעניין החקיקה והחקלאים.

זאב אלקין: יונתן בעצמו מודע לבעיה שנוצרה.

זאב אלקין: לגבי כל הסוגייה של הדיור הזמני - הוזכר כאן אתר עין צורים.

זאב אלקין: אתמול התלוויתי לשר השיכון.

זאב אלקין: נכון שעכשיו העבודות שם חזרו למסלולן, אבל עלו שם כמה דברים שעד היום אני לא מבין את ההיגיון.

זאב אלקין: שם לא שמעתי תשובות, אולי כאן נשמע.

זאב אלקין: למשל, סיפור המשפחות שנכנסו לקרווילות ויצאו מבתי מלון, שסירבו אחר כך לחתום על הסכם, לא שמו מזגנים.

זאב אלקין: את ההיגיון הזה אני לא מבין.

צביה שמעון: פתור, חותמים הבוקר.

צביה שמעון: ניתנה הוראה לשים להם מזגנים.

זאב אלקין: אז יצא משהו טוב מהסיור הזה.

זאב אלקין: זה לקח זמן.

יעקב ליצמן: צריך הישג לשר...

זאב אלקין: אולי כל יום נביא שר אחר.

זאב אלקין: סוגיה אחרת שיונתן לא נגע בה כמעט, ובצדק, זה לא תפקידו, אבל לוועדה הזאת זה רלוונטי - סוגיית התעסוקה.

זאב אלקין: ניצן זה חבית חומר נפץ.

זאב אלקין: כל ביקור שלי שם, אתה רואה סטטיסטית, זאת בעיה גדולה.

זאב אלקין: מנסים ללכת פה לכל מיני פעולות, וכאן אני משבח את האוצר שמוכן לשתף פעולה.

זאב אלקין: צריך להתלבש על הנושא, כי שניצן זה חמור ולא ראיתי קצה של פתרון.

זאב אלקין: יש ניסיונות של מאמץ אבל לא קצה פתרון.

שמואל כץ: גם המשרות שהיו מיועדות למפונים, ניתן אחד לבחור מיד חנה, שניים לחברים של מנהל המחוז הדרומי במשרד התעסוקה בארז, שזה היה נטו לטובת המפונים, שתי משרות, לדעתי, אפילו אפשר היה לחלק את זה יותר, זה סכום של 15,000 שקל.

שמואל כץ: היה אפשר לחלק ליותר משרות.

שמואל כץ: גם הכוונה הטובה הזאת לא באה לידי מעשים בשטח.

זאב אלקין: סוגייה אחרת - פיצויים.

זאב אלקין: אמרת שהיו 1,880 בתים, מתוכם 1,145 קיבלו 100%.

זאב אלקין: 657 - 60%.

זאב אלקין: 70 קיבלו מקדמות.

זאב אלקין: בחישוב שלי, חסר עוד 100.

זאב אלקין: אם יש 100 משפחות שזה לא התחיל לזוז, זה בעיה.

זאב אלקין: זה לא מעט יחסית לכלל הספירה.

זאב אלקין: על החקלאים דיברו הרבה, אני לא רוצה להוסיף.

זאב אלקין: אני רוצה להוסיף בעניין הסיפור הקהילתי.

זאב אלקין: החישוב היה שיש מענקים שהולכים דרך משרד הפנים.

זאב אלקין: עם הכסף הזה יש שתי בעיות; אחת, שהוא התעכב כי התעכב עם כל בעיות התקציב, לא העבירו אותו בוועדת חריגים, הוא לא היה ב-1 חלקי 12, לכן חלק מהמועצות הלכו לפנים משורת הדין ונתנו שירותים, וחלק סגרו את הברז.

זאב אלקין: אם הפלונטר הזה ייפתר והכסף יזרום, ואני מקווה שיזרום מהר ככל האפשר – אני עוד לא ראיתי שיש דרישות מהמועצות, לאן הולך הכסף.

זאב אלקין: לא יפתיע אם נדע שהמועצות יעשו על זה תקורה כזאת או אחרת.

זאב אלקין: אין היום דרישות סף ברורות לגבי מועצות, איך מוזרם הכסף.

זאב אלקין: החשש בקרב התושבים, והוא גם מוצדק, שהכסף הזה לא ינוצל במלואו, כי הם לא בחרו את אותם אנשי מועצה, אין להם שם ייצוג, וחלקם לא יבחרו, כי הם בדיור זמני.

זאב אלקין: אז כל המנגנון הפוליטי של המועצה שמייצגת התושבים לא עובד כאן.

זאב אלקין: הפתרונות יכולים להיות שונים; לפתח מעין דרישות מינימום מצד המינהלת ומשרד הפנים למועצות שמקבלות את המענק, לפקח שהן באות לידי ביטוי.

זאב אלקין: חלק - במקום שיש ריכוז גדול כמו ניצן, לתת להם מעמד אוטונומי, או לפחות ברמה ההתחלתית כוועד היישוב או אפילו כמועצה נפרדת אחר כך.

יוסי דיין: אני מתיישב בניסנית 15 שנה ו-30 שנה באזור התעשייה ארז.

יוסי דיין: אני הולך לגור בשכונת שקד באשקלון.

יוסי דיין: החברים דיברו על ההתיישבות.

יוסי דיין: אני רוצה לדבר על אזור התעשייה ארז, שמי שחוקק את החוק לא הבין מה זה אזור התעשייה ארז.

יוסי דיין: זה לא גוש קטיף, זה לא אזור תעשייה בארץ, אלא אזור מיוחד שלא בעולם הזה.

יוסי דיין: באזור תעשייה ארז לא היו מקומות לקנות, לא היו אדמות לקנות - המחיר של פועל היה זול, מחיר הארנונה היה זול, היה שם מפוצץ.

יוסי דיין: (אלקין - יו"ר) עסקתי כיו"ר ועד, ישבתי בכל המינהלות, כולל המת"ק, והייתי מתווך מקרעין.

יוסי דיין: לא למדו מה זה אזור תעשייה ארז, לכן החוק לא היה מדויק, ולכן מינהלת סלע לא ידעה לאכול את זה.

יוסי דיין: גם ועדות מיוחדות, שהמחוקק טוען שהחוק נתן לה שיניים, אבל לא נתן, או שהוועדה הזאת צריכה להחליט לתת לה שיניים.

יוסי דיין: לפני ההתנתקות הלכתי ליוסי רוסו, וביקשתי שישלח שמאים ממשלתיים, כי המדינה תצטרך להתגונן נגדנו עם הבעיה שנוצרה בארז.

יוסי דיין: בכובע של המתנחל אני יכול לקבל שומה פרטנית, או לקבל מה שהחוק נתן.

יוסי דיין: בנושא ארז אין שומה פרטנית.

יוסי דיין: המדינה החליטה שאנחנו מקבלים 40 אלף דולר, המדינה מכרה שטחים ב-120 אלף דולר שנתיים לפני כן ואני אקבל 40 אלף, ותוכיח כמה עלה לך לפני כמה שנים.

יוסי דיין: אגב, בשוק הפרטי בארז נמכרו גם ב-200 אלף דולר שטחים, ואני אקבל רק 40 אלף.

יוסי דיין: בנושא מבנים, תוכיח לפני 30 שנה כמה עלה לך לבנות.

יוסי דיין: את מי זה מעניין - יש חוק מקרקעין, קונה מרצון, מוכר ברצון.

יוסי דיין: יש שומות של הבנקים, של פרופ' עזרא סדן, של שמאי ממשלתי פעמיים - גם הרסו לי את המבנה לפני הפינוי כי היה קו ביטחון, שמאי ממשלתי רשם את הדברים.

יוסי דיין: למה שהמינהלת לא תתייחס לשמאות הפרטנית שיש לשמאים הממשלתיים ולנו באופן פרטי?

יוסי דיין: לגבי קהילה, המתנחלים יכולים לקבל שטח חלופי בכל מקום בארץ.

יוסי דיין: אנחנו, ארז, 120 אנשים, לא מכירים בנו כקהילה, ולכן אנו לא יכולים לקבל אדמה חלופית כמו המתיישבים בארץ.

יוסי דיין: אלה שני דברים שאני מבקש לחשוב איך לפתור אותם, כי רוב אנשי ארץ לא קיבלו את הפיצוי שמגיע להם.

יוסי דיין: אנו לא יודעים לאן ללכת.

יוסי דיין: הרבה מפעלים התפזרו, חלקם שכרו במקומות אחרים, אף אחד לא קנה בשום מקום, כי הם לא יודעים איך לגמור את זה.

ניסן סלומינסקי: כאשר מתחילים להסביר לי בפרטי פרטים, שלא תמיד יש לי כלים להתמודד אתם, יש לי מבחן אחד לדעת מה עושים - האם הסך הכל טוב או לא.

ניסן סלומינסקי: אם זה טוב, אני מניח שהפרטים זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם הסך הכל הוא על הפנים, אני בא ואומר:

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע להתמודד עם כל פרט, אבל סך הכל התוצאה היתה צריכה להיות מצוינת, והתוצאה הפוכה, סימן שמה שאתה אומר - משהו לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: אני בא ומסתכל בתוצאה.

ניסן סלומינסקי: התוצאה - "על הפנים" זה לא מילה, זה בני אדם, זה משפחות, ילדים, ועוד מעט אנסה לגעת בכל נקודה – הם נהפכו לשולי החברה.

ניסן סלומינסקי: אנשים שהלכו בשליחות המדינה, לא פושעים שאתה יכול להגיד, או אפילו אומרים אלה מהמאחזים שעלו בלי רשות, לא מעניין.

ניסן סלומינסקי: פה עשו הכל לפי המדינה, הלכו לשם, עכשיו פינו-גירשו, למה הם צריכים להיות בשולי החברה בכל התחומים?

ניסן סלומינסקי: למה איבדנו הילדים האלה?

ניסן סלומינסקי: למה הורה לא יכול להסתכל בעיני הבן שלו כי אין לו עבודה?

ניסן סלומינסקי: למה אשים לא גרים במקום שאפשר להגיד שהוא נורמלי?

ניסן סלומינסקי: אם התוצאה לא בסדר, אולי הכל רצון טוב, אבל בסך הכל העסק לא מתחבר ותקוע.

ניסן סלומינסקי: נתחיל ביישובים הזמניים.

ניסן סלומינסקי: יש מקומות שזה ארעי דארעי - על הפנים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו שנה אחרי, מדינה במצב כזה, וכאשר עלינו לקרקע ב-77 וגלילי ורבין רצו שנעלה- -

חיים אורון: הם רצו שתעלו, השמאלנים האלה?

חיים אורון: משם התחילו הצרות.

אורי אריאל: ניסן לא רצה לעלות ולחצו עליו.

ניסן סלומינסקי: בעשרה ימים, מהראשון עד העשירי, הקימו יישוב ארעי לתפארת.

ניסן סלומינסקי: עבדו 24 שעות עם פרוז'קטורים של המשאיות, באו עם אשקוביות שהיה כתוב עליהם קיבוצים ומושבים, גלילי לקח, והקימו.

ניסן סלומינסקי: כאשר המדינה רוצה, ב-10 ימים הקימו, עוד 7 ימים עברו, והתשתיות היו מחוברות והמשפחות יכלו להיכנס כי רצו לעשות לפני הבחירות.

ניסן סלומינסקי: אז נניח לא 10 ימים, כבר עברו 10 חודשים, ומתווכחים על דברים קטנים והסך הכל מראה - אנשים בזבל.

ניסן סלומינסקי: היינו בעין צורים, מקום שצריך להיות לתפארת, אנחנו נדהמנו.

ניסן סלומינסקי: זה היה אחרי שהודיעו - בזבל.

ניסן סלומינסקי: בחלק מהמבנים אין תשתיות, אני לא יודע איך ילדים יכולים להיות שם, כשיש בורות בכל מקום, והקבלן לא עובד, כי אין לו כסף.

ניסן סלומינסקי: עברנו במקומות אחרים.

ניסן סלומינסקי: הארעי על הפנים.

ניסן סלומינסקי: התחלנו לדבר, ותוך תקופה קטנה עוברים לקבע – מילא.

ניסן סלומינסקי: אבל יוצא בסופו של דבר, שברוב המקומות אין עדיין חתימות אמיתיות בפועל.

ניסן סלומינסקי: עדיין לא סגור העסק.

ניסן סלומינסקי: יש מקומות שעוד אין מקום של התב"ע.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים לנו אנשים?

ניסן סלומינסקי: מתייחסים אלינו כרגיל, כמו בני אדם רגילים.

ניסן סלומינסקי: כולנו יודעים מה המשמעות להגיש תב"ע ולקבל אישור.

ניסן סלומינסקי: 5-6 שנים, ועדה הזאת, מחוזית, עליונה, עררים.

ניסן סלומינסקי: אנו יודעים מה המשמעות.

ניסן סלומינסקי: מתייחסים אותו הדבר.

ניסן סלומינסקי: לא עושים אותם גרועים יותר, אבל בדרך הזאת לא יקומו יישובי קבע.

ניסן סלומינסקי: אומר לי ראש מועצה שעובד עם כל הלב ויודע להרים דברים, הוא אומר: אני נתקל בקירות, הולך בדרך הרגילה.

ניסן סלומינסקי: מדובר על אנשים שנזרקו.

ניסן סלומינסקי: צריך לומר: תעזבו את כל ההליכים הפורמליים, תעשו קיצורי דרך, תוך זמן קצר נאשר התוכניות, ונגמור עם זה.

ניסן סלומינסקי: אם הכל הולך כרגיל, לא ייצא כלום.

ניסן סלומינסקי: ובינתיים מה קורה למשפחות?

ניסן סלומינסקי: וזה בכל המקומות כמעט.

ניסן סלומינסקי: על הפיצויים ידבר יוסי פוקס, אז לא אדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: רווחה - היינו שם, ראינו מצגות, דברים, לא יודעים על מה אנחנו מדברים.

ניסן סלומינסקי: זה האירוע הכי טראומתי למשפחה, שמגרשים אותה מביתה, מבחינתם של הילדים, של המשפחה, הכל נהרס, אין להם חברה, אותה חברה שהיתה - אין, אין להורים עבודה, כולנו מבינים שזה אירוע טראומתי.

ניסן סלומינסקי: כמדינה שאכפת לה, היה צריך מההתחלה להשקיע במה שאפשר כדי לשמור על הילדים.

ניסן סלומינסקי: אתה מגיע למקומות, רואים שמאבדים ילדים, ועל כל תקן שאתה רוצה, ומשהו שאולי יעזור, זאת אותה פרוצדורה רגילה.

ניסן סלומינסקי: אולי בסוף ישיגו, אבל אתה מתווכח ורב, כל מיני תחמונים, אולי לקבל משהו.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר בחינוך - היינו ביישוב, שומריה, נניח, שמסודר.

ניסן סלומינסקי: יש מיליון דברים שצריכים.

ניסן סלומינסקי: צריך לסדר פה את זה.

ניסן סלומינסקי: אמרנו: אין מישהו שמטעם המדינה מארגן לכם הכל?

ניסן סלומינסקי: לא, הוא צריך ללכת לפינה הזאת, ופה, והם מכלים את כוחם ולא יוצא מזה כלום.

ניסן סלומינסקי: שאלתי: אין פרוייקטורים?

ניסן סלומינסקי: יש.

ניסן סלומינסקי: לא בעניין.

ניסן סלומינסקי: כל דבר הם צריכים לרוץ למשרד הזה והזה, כאילו יישוב רגיל.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר?

ניסן סלומינסקי: עוד כהנה וכהנה.

ניסן סלומינסקי: בסך הכל אם לא נתעשת, ואני לא חושב שיש אנשים רעים, הולכים לפי הפרוצדורה.

ניסן סלומינסקי: לאדם רגיל שרוצה - תרוץ לפה ולפה.

ניסן סלומינסקי: כאדם רגיל במדינה השלמנו עם זה.

ניסן סלומינסקי: אבל לא לגביהם.

ניסן סלומינסקי: צריך להיות הליך שפורץ כל הביורוקרטיה, נותן פתרון, צריך לדעת למה להגיע - אין שום מחסום.

ניסן סלומינסקי: הם לא משפחה רגילה במדינת ישראל.

יוסי פוקס: אני מהפורום המשפטי למען ארץ ישראל, מלווים את העקורים.

יוסי פוקס: יש הרבה עיוותים בחוק שהם לא בכוונת מכוון.

יוסי פוקס: רק טבעי שמנסים להחיל בחוק ספציפי פרמטרים ופיצוי לכלל המצבים, היה ברור שזה לא יכסה על כל העניין.

יוסי פוקס: אנחנו הגשנו הצעת חוק ותיקוני חקיקה שמדברת אך ורק על אותם - תיקוני החקיקה, אם יאושרו, יחסכו למדינה הרבה כסף ולא להפך.

יוסי פוקס: אחד הדברים שבוטלו בפסק הדין של בג"ץ בפרשת ההתנתקות זה סעיף שנקרא ייחוד העילה.

יוסי פוקס: אמרנו שהוא סעיף לא חוקתי.

יוסי פוקס: הסעיף אמר שכל מפונה שיקבל פיצוי במסגרת חוק יישום תוכנית ההתנתקות לא יכול להגיש תביעה מכוח הדין הכללי.

יוסי פוקס: הסעיף הזה בוטל, ונאמר במפורש שם שזה המינימום.

יוסי פוקס: כל אדם שנפגע ולא קיבל את הפיצוי, כל העילות הקיימות – דיני נזיקין, חוזים והכל, יכול לפנות לערכאות ולקבל את הסעד.

יוסי פוקס: אני טוען שהתיקונים הספציפיים לאותם סעיפים, יש בהם עוולות; בנושא השוכרים הציבוריים, אם אני לוקח בית בגוש קטיף, יש עליו שני מרכיבי פיצוי מרכזיים – אחד, פיצוי לכל מטר בבית, הפיצוי השני - הוותק על הבית.

יוסי פוקס: לא קוראים לזה מגרש, אחר כך יש משהו בלשון הציבור מגרש, אבל זה ותק על הבית, זה נגזר מכמה שנים אדם התגורר בביתו.

יוסי פוקס: אורבך, שהיה לו בית בנווה דקלים והתגורר בנווה דקלים בית וותק במקום, מגיע לו פיצוי לכל מטר של הבית ועוד 225 אלף שקל על מה שהיה ותק על הבית.

יוסי פוקס: אדם אחר, היה לו בית בנווה דקלים, התגורר בגוש קטיף, רפיח ים או נצרים, נעקר מביתו, הבית שלו בנווה דקלים, הוא לא יקבל את החלק הזה שנקרא ותק על הבית.

הראל בלינדה: פיצוי בגין הקרקע.

הראל בלינדה: החוק קרא לזה ככה.

יוסי פוקס: לא.

יוסי פוקס: זה נקרא ותק על הבית.

יוסי פוקס: אם אליעזר לא היה גר בבית שלו אלא בדירה שכורה בנווה דקלים, הוא יקבל את הפיצוי לכל מטר וגם את ה-225 אלף שקל כי היה גר בנווה דקלים.

הראל בלינדה: לא נכון.

יוסי פוקס: אני מכיר את החוק.

הראל בלינדה: אני עכשיו נכנסתי לחוק.

הראל בלינדה: ....

יוסי פוקס: העיוותים האלה, הדרך הכי יעילה, זה לא סוגייה פוליטית.

יוסי פוקס: יש X סעיפים שמי שנופל בין הסעיפים ואין שום היגיון, אם יתקנו בכנסת, זה יחסוך לאנשים ייסורים בבית משפט ויעלה למדינה פחות כסף.

יוסי פוקס: אדבר על הדבר העיקרי; מציגים נתון שמרבית האנשים קיבלו את רוב הפיצויים.

יוסי פוקס: המסלול הוא ארוך, ועדת זכאות היא תחנה ראשונה, אחר כך - לא תמיד הוועדה פיצתה אותו כל מה שמגיע, יש ערעור למשפט ומחוזי.

יוסי פוקס: צריך לפצות את כולם עד השקל האחרון.

יוסי פוקס: אם הוועדה חושבת שהיא בקצה של הפיצוי מבחינה תקציבית, אני מציע להם לקיים פגישות עם עורכי הדין, הם לא הגיעו ל-20 אחוז.

חיים אורון: יש פסק דין אחד כבר?

יוסי פוקס: יש פסק דין עקרוני לעניין התב"ע - זה בית משפט שלום, זה לא מחייב את כל הוועדות לעבוד לפי זה.

יוסי פוקס: הוועדות פיצו עד גובה התב"ע.

יוסי פוקס: יש בחוק 15% שטחי שירות מעבר לשטח.

יוסי פוקס: הם טוענים שה-15% גם הוא מוגבל לגבולות התב"ע.

יוסי פוקס: המשמעות היא הרבה כסף, ואני לא יודע אם במינהלת שקלו את זה.

חיים אורון: כל הזמן אתם אומרים שבית המשפט יפוצץ לנו כל החוק, ונשארנו באותו מקום.

יוסי פוקס: לי יש לקוחות שקיבלו את יתרת הפיצוי, עוד כסף בגלל הדבר הזה.

יוסי פוקס: לסיום, זו אשליה אופטית, צריך לקחת את זה בחשבון.

יוסי פוקס: הראיה היא גם השמאות הפרטנית, שבפועל יש בתים רבים ששוויים גבוה בהרבה מהחוק.

יוסי פוקס: אחרי שהוציאו את השמאויות הראשונות, היתה פה הנחיה מאוחרת - אחרי שהשמאויות נעשו לפי גובה מסוים, להקטין את גובה השמאויות.

יוסי פוקס: במסלול המשפטי זה ישנה את כל התמונה.

יוסי פוקס: כדאי להיערך לזה.

אורי אריאל: משפט אחד שלימדו אותי - או שאתה מסביר או שאתה מצליח.

אורי אריאל: בעניין הזה המדינה כל הזמן מסבירה, וההסברים נהדרים.

אורי אריאל: רק שאי אפשר ללכת אתם למכולת, לא לחנך ילדים, לא לבנות עתיד.

אורי אריאל: אם אפשר לעזור במשהו שכולנו נצליח סוף סוף ולא נסביר את כל הבעיות, תגידו מה אפשר לעזור, ונשתדל לעזור.

אורי אריאל: לא רוצים לשנות החוק כי זה מסובך, לא רוצים זה כי אין תקציב, ולא זה ולא זה.

אורי אריאל: היות וכך, אתם ודאי תדעו לפתור את זה, אבל אולי תסבירו לנו מתי ואיך תעשו את זה.

אלי אפללו: אדוני המנכ"ל, היו"ר, זאת בעיה כואבת לכולם ואני חושב שמעבר לנושא הכואב, שנגרם להם הכאב הגדול, אנו לא יכולים להתנער מהבעיה ולהשאירה במצב הקיים.

אלי אפללו: יש לנו אחריות להחלטות שלנו, שהתקבלו, דמוקרטיות, בניגוד לדעתם, אבל את האחריות הזאת - אי אפשר להתנער ממנה.

אלי אפללו: אי אפשר לקחת על עצמנו נושא כואב בלי לפתור להם את הבעיה.

אלי אפללו: כי עכשיו פקידי האוצר למיניהם - למרות שפקידי האוצר הנכבדים מיישמים מדיניות של הממשלה הזאת, אני חושב שבמקרה הזה אנחנו צריכים לפעול כמה שיותר מהר.

אלי אפללו: מספיק זמן נגרם להם עוול.

אלי אפללו: אנחנו כן יכולים לעשות את זה.

אלי אפללו: כל יום נוסף הוא מיותר.

אלי אפללו: רענן, אני מכיר יכולתך.

אלי אפללו: אני מכיר אותה באופן אישי ויודע מה אתה מסוגל לעשות, בלי לפגוע באחרים.

אלי אפללו: אני חושב שמבחינת סדר לאומי אנחנו חייבים לאנשים האלה שנשלחו על-ידינו, על ידי ממשלות, והחלטנו החלטה - גם אנחנו החלטנו החלטה כואבת - הגיע הזמן שניקח את זה בסדר עדיפות לאומי ממדרגה ראשונה ולא בפלפולי מילים, ונאמר להם- -

זאב אלקין: לא היית פה, בדברים מסוימים שיבחנו פקידי האוצר.

אלי אפללו: במבחן התוצאה, האנשים האלה לא מרוצים, נשארו מובטלים, לא נקלטו.

אלי אפללו: מה שצריכים לעשות, בוודאי שצריכים.

אלי אפללו: צריכים לפתור את הבעיה.

אלי אפללו: זה לא אומר שצריכים להמשיך.

אלי אפללו: אני רוצה לתת דד ליין, כמובן שאנחנו צריכים לקחת על עצמנו תקופה מיידית שאני משוכנע שרענן דינור המנכ"ל מסוגל, עם כל היכולת של העשייה, לקחת תקופה שיגיד לנו פה - אני מקווה שייתן תאריך יעד שהבעיה הזאת תיפתר, לשביעות רצונם, למרות שאם צריך לשנות חוקים, כמו שקבענו חוקים, שהם לא היו צפויים לתקלות ולבעיות שנמצאים היום שנתקלים בהם, ואני משוכנע שאנשים שטיפלו בהעתקת הבעיה עצמה, עשו כמיטב יכולתם, ויושב פה מי שעשה עבודה נהדרת, בשיא, אבל במבחן התוצאה - כוונות טובות לא פותרות את הבעיות.

אלי אפללו: אני לא רוצה כוונות, אני רוצה מעשים.

אלי אפללו: אני מבקש מהמנכ"ל אם יכול לתת לנו תאריך יעד שכולנו נירתם, גם אם צריך לשנות חוקים, לעשות הכל, כדי שהאנשים האלה - יהיה להם חזרה הכבוד העצמי שלהם, לא רק הנפש שנפגעה אלא לפחות הכבוד העצמי שלהם.

אורי אריאל: יישר כוח, אבל נעזוב את פקידי האוצר.

אורי אריאל: יש מישהו שמנחה.

אפרת צימרמן: אני גרתי 15 שנה בקטיף, עזבתי את אמציה, את היישוב שלי, חברים שלי בקטיף לטובת הרעיון החברתי שהקימו אנשי נצרים באריאל.

אפרת צימרמן: לכן עזבתי את החברים היקרים שלי, עזבתי את אנשי הגוש שאני אוהבת, אני עובדת סוציאלית, והחלטתי שחלק מהמהות האישית שלי זה לממש הצד החברתי.

אפרת צימרמן: זאת הסיבה שהגעתי לאריאל.

אפרת צימרמן: ברגע ששמעתי את הרעיון, אמרתי שאני עוזבת את אמציה, לכיש, ניצן - אני הולכת לרעיון הזה.

אפרת צימרמן: לא האמנתי לרגע שיהיה חוסר התייחסות לרעיון החברתי והאמנתי שנקבל את הפרגון מכל הצדדים, מכל הגורמים, כי זה רעיון שלכולם הוא נכון, ואם יש אנשים שמצאו את הכוח, למרות הכל, לעשות משהו שנוגע בצד החברתי, היינו צריכים לקבל את הפרגון מכולם.

זאב אלקין: תנסי להגדיר את הבעיות, כי אנו רוצים לקבל תשובות.

אפרת צימרמן: אפילו רשמתי; דבר ראשון זה ההכרה.

אפרת צימרמן: אף אחד לא מכיר בנו כקהילה, לא במובן הפרטי ולא במובן של הקהילה, וזה משמעותי כי מזה נגזרות הבעיות.

אפרת צימרמן: כי אני גרה היום במכולה, אני ו-5 הילדים שלי, כי קרוואן של 60 מטר מרובע, אני לא מדברת על הקרווילות של ניצן שגם הם בושה, וגם אמציה הם מחדל, אני גרה בקרוואן ללא מזגנים, כי אף אחד לא חשב שצריכים מזגנים, שני חדרים ל-5 ילדים, ויש לי ילדים גדולים וקטנים, יש לי ילדות בנות 18 ו-15 ויש ילדים בני 4 ו-5 ואני צריכה לחשוב איך להתחלק בקרוואן המסכן בין הגדולים והקטנים, כי רציתי לעשות מעשה חברתי.

אפרת צימרמן: אני עדיין רוצה וחשוב לי, ובעזרת השם ביום ראשון יש לי פגישה עם מנהלת המחלקה כדי להתחיל לעבוד.

אפרת צימרמן: נקודה ראשונה, הכרה קהילתית.

אפרת צימרמן: והיה ניסיון שיכירו בנו בקהילה.

אפרת צימרמן: משהו לא הלך.

אפרת צימרמן: משהו בחוקים- -

זאב אלקין: כמה משפחות אתם שם?

אפרת צימרמן: 27 משפחות.

אורי אריאל: כמה זכאיות?

אפרת צימרמן: לא יודעת.

אורי אריאל: איך את לא יודעת?

אורי אריאל: את לא מבינה שאי אפשר לעזור לך ככה?

אפרת צימרמן: הרבה משפחות רוצות להגיע, ואין קרוואנים.

אורי אריאל: במסגרת ההתעללות...

אפרת צימרמן: לא כל אחד מוכן לגור במכולה.

אפרת צימרמן: אם היו עוד קרוואנים, היו עוד משפחות, וגם לא כל אחד מוכן לגור במכולה.

אפרת צימרמן: נקודה ראשונה - הכרה קהילתית, הייתי רוצה שיכירו בנו סוף-סוף כדי שבמובן הפרטי והחברתי, שהילדים שלי יפסיקו לקרוא למקום הזה, כל כך קיוויתי שיקראו לזה בית, והם אומרים: הגענו לאתר.

אפרת צימרמן: אין בית, זה עדיין אתר.

אפרת צימרמן: הילדים שלי בני 4 ו-5 אומרים: שהגענו לאתר.

אפרת צימרמן: כמובן שמהנגזרות הקהילתיות יש הנגזרת הפרטנית- -

זאב אלקין: זה הבעיה האחרונה שיש זמן.

אפרת צימרמן: שלוש הבעיות האלה - מספיק אם תפתרו אותן.

זאב אלקין: אנו מגיעים לשלב התשובות והסיכומים.

זאב אלקין: נתחיל עם האוצר ואחר כך משרד ראש הממשלה.

הראל בלינדה: בהתייחסות כללית לדברים, הוצגו לא מעט בעיות, לחלק מהן אנחנו מודעות דרך מינהלת סלע ופניות אחרות, חברי כנסת.

הראל בלינדה: אני מדגיש את מה שנראה כשתי הבעיות העיקריות - תשלום הפיצויים לעסקים, שאנחנו יודעים שיש שם בעיה והעסק לא מתקדם, אנו מחפשים דרכים לפתור את זה.

הראל בלינדה: הנושא השני- -

אורי אריאל: מה הערכת הזמן למציאת הפתרון?

אורי אריאל: חודש?

הראל בלינדה: אני לא מדבר על יום אחד שנביא פתרון, אלא חילוצי פקקים קטנים שאני מקווה שנעשה בימים הקרובים.

הראל בלינדה: אולי נצטרך לעשות אחר כך עוד דברים.

הראל בלינדה: אנו בשיחות עם יונתן ועם אחרים, ואני מקווה שנדע לתת לזה פתרונות.

יצחק גלנטי: צריך גם הצמדה וריבית.

אורי אריאל: אתם בעד שינוי החוק?

הראל בלינדה: אנחנו לא בעד שינוי החוק, אנו חושבים שהוא נותן פתרון לרוב הדברים.

הראל בלינדה: אנו חושבים שאפשר לפתור את רוב הבעיות גם בתוך החוק, ונעשה מאמץ לעשות זאת, אני מקווה שבמידה רבה של שביעות רצון.

ניסן סלומינסקי: תגיד, בעזרת השם.

אלי אפללו: מה עם הרוב הלא גדול?

הראל בלינדה: נושא שני שאנחנו יודעים שיש בעיה – תעסוקה.

הראל בלינדה: מישהו פה כינה את זה "פצצת זמן".

הראל בלינדה: זאת בעיה אמיתית במקומות האלה.

הראל בלינדה: אנו מחפשים גם כאן את הדרכים לפתור.

הראל בלינדה: זו בעיה שאני לא יודע עד כמה נצליח, אבל בהחלט עושים מאמצים ומשקיעים.

הראל בלינדה: מילה אחת על עלות ההתנתקות - האומדן המעודכן שלנו עומד על כ-9 מיליארד שקלים לביצוע המהלך כולו, כולל הפיצויים, כולל כל נושא הביטחון שהיה מסביב, וכולל הסכומים הגדולים מאוד שהממשלה השקיעה אחרי חקיקת החוק בפתרונות שונים מכל מיני סוגים, החל מקרוואנים וכלה בפתרונות רווחה וחינוך, אנו עומדים כיום על 9 מיליארד ₪ בערך, הסכום הזה הולך וגדל גם בימים אלה עקב החלטות וסיכומים שמתקבלים.

הראל בלינדה: אני רוצה שהוועדה תדע.

רענן דינור: אני מבקש בתחילת דבריי לומר את מה שכולנו יודעים - שמי שמגיעים הנה זה הנציגים של אותם יוצאי גוש קטיף שבעיותיהם לא נפתרו.

רענן דינור: הרי אלו שבעיותיהם נפתרו לא מגיעים הנה, כי אין להם הזמן לכך, שתיים הם בוודאי לא רוצים לקלקל לאלה שבעיותיהם לא נפתרו עדיין.

רענן דינור: חשוב לשים את הדברים בסדרי גודל ופרופורציה כי מדי יום ומדי שבוע ומדי חודש נפתרות בעיות אחת לאחת וכנראה אין דרך אחרת אלא להסתכל על קבוצת יוצאי גוש קטיף שבעיותיהם עדיין לא נפתרו כקבוצה שהולכת ומצטמצמת מדי יום.

רענן דינור: מדוע זה כך?

רענן דינור: שאל חבר הכנסת אפללו על תאריך יעד, והיתה התייחסות לגבי אלה שעושים ואלה שמסבירים על ידי חבר הכנסת אורי אריאל.

רענן דינור: קחו בחשבון שכמספר המשפחות בגוש קטיף - מספר הפרופילים שצריך להתמודד איתם אחת לאחת.

רענן דינור: אין משפחה זהה לשנייה.

רענן דינור: יש אשליה שחוק שמנוסח בסעיפים כלליים - יש בו פתרון כבמטה קסם לכולם.

רענן דינור: חוק תפקידו להיות מנוסח בעקרונות כלליים, אבל לא ניתן להתמודד עם סוגיית יוצאי גוש קטיף אלא באמצעות כלים פרטיקולריים.

רענן דינור: מתי הדברים מגיעים לידי קושי?

רענן דינור: כאשר החוק האוניברסלי והכלי הפרטיקולרי לא מצליחים להידבר אחד עם השני.

רענן דינור: זאת סוגייה לא פשוטה, אתן לכם כמה דוגמאות; דיברה הגברת על הרעיון של שליחות באריאל.

רענן דינור: אני מקבל את זה, אבל יש דברים שאני לא מצליח להבין.

רענן דינור: למשל, אינני מבין – אני רוצה לומר עד כמה הדברים מורכבים, וחזקה עליך שיש לך הסברים טובים, אך נכון לרגע זה, אני לא מבין למה בעיר כמו אריאל, שיש שם היצע דירות לא קטנה, גברתי גרה עם ילדיה במה שהגדירה מכולה.

רענן דינור: חזקה שיש לך תשובה שוודאי מניחה את דעתך ואולי תניח גם את דעתנו, אבל זו לדוגמא למורכבות- -

ניסן סלומינסקי: פתרון קהילתי או בודד?

ניסן סלומינסקי: לפזר בודדים ביישוב?

ניסן סלומינסקי: אם היו דירות לכל המשפחות, היו חוטפים את זה.

ניסן סלומינסקי: אחד פה אחד שם, זה לא פתרון.

חיים אורון: ניסת להקים קיבוץ בשדרות?

חיים אורון: 15 שנה ניסיתי ולא הצלחתי.

אפרת צימרמן: זה כי לא גירשו אותך מהבית.

חיים אורון: גם הגירוש הוא נימוק שנעצר במקום מסוים.

אפרת צימרמן: אבל לא עכשיו, עוד 10 שנים.

חיים אורון: אל תהפכו את זה לשמן זית זך כל הזמן.

זאב אלקין: מנכ"ל משרד ראש הממשלה - נשמע אותו.

זאב אלקין: ניתן לו לסיים את דבריו.

אפרת צימרמן: אני מאוד רוצה לענות.

זאב אלקין: אם יהיה זמן, תעני, או במסגרת הוועדה או אחר כך.

רענן דינור: חזקה עלינו שאנחנו מבינים את הרעיון של קיבוץ עירוני בתוך עיר.

רענן דינור: הרי חלק מהרעיונות החברתיים שמביאים אתם יוצאי גוש קטיף אלה רעיונות שאנחנו מכירים בווריאציה זאת או אחרת.

רענן דינור: אבל כשאתה בודק את התפתחות הפרוייקטים של קיבוץ עירוני, אתה לומד שזה מתחיל בקבוצה של בתים שכורים עד שמתגבש לכלל מרכז קהילתי בתוך עיר שבונה ביעילות רבה עם הרבה אנרגיות חיוביות ערים שצריכות סוג כזה של שכונה או הגדרה קהילתית.

רענן דינור: כך אני יכול לדווח לגבי שדרות והעמותה מגוונים שקמה שם ותורמת משמעותית לקהילה, כך בבית שמש הקיבוץ העירוני, ויש דוגמאות רבות.

רענן דינור: אבל זה לא יכול להתחיל בשכונה שמחכה שכל השנים שתיכנס קהילה במתכונת קיבוץ עירוני.

רענן דינור: אנחנו לא מעודדים קרוואנים בתוך עיר, זה נוגד את חוק התכנון והבנייה, צריך הסדרים מיוחדים לחוק הזה.

רענן דינור: המוטיבציה של יוצאי גוש קטיף באריאל היא ראויה, לא כל דבר שמישהו חורט על דגלו ורוצה לעזור לקהילה, במקרה זה אריאל, אנחנו יודעים להסדיר את הכל.

רענן דינור: יודעים ללכת במקסימום אבל לא הופך זאת לדיון מרכזי.

רענן דינור: הסוגייה של הנוער והישגים לימודיים היא סוגייה מורכבת שהפתרון הוא לא בחוק ומינהלת סלע.

רענן דינור: כדי להגיע לתוצאות טובות עם הנוער, צריך שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם מנהיגות גוש קטיף.

רענן דינור: זה לא שאתה לוחץ על כפתור ויש מוצר.

רענן דינור: יש פרופילים רבים של בעיות, סוגיות, עובדים פרטנית.

רענן דינור: מינהלת סלע מכירה כל משפחה, כל מקרה על הסוגייה המיוחדת שבו.

רענן דינור: התפיסה המרכזית במינהלת סלע, כך גם הציג יונתן בשיא, כל חודש, כל שבוע, כל יום לראות איך התקדמנו בפתרון הבעיות הספציפיות של כל משפחה.

רענן דינור: שאלת, חבר הכנסת אפללו, על תאריך יעד, על תאריך יעד ש-90-100 אחוז מהבעיות ייפתרו.

רענן דינור: בעולם של 100% מהבעיות ייפתרו, שנתיים מהיום לא נחתום שזה יהיה.

רענן דינור: יש בעיות שקשה להתמודד אתן גם על ציר הזמן.

רענן דינור: היום אנו במצב שחלק גדול מהבעיות נפתרו, אני לא יודע אם 50 או 60 או 42 אחוז של הכוס, ואני מעריך שהציבור שירצה לבוא הנה לוועדה ילך ויפחת, כי הבעיות ייפתרו.

רענן דינור: חייבים את הזמן כדי לתת מענים לבעיות ספציפיות.

רענן דינור: זה אנשים, לא תבניות, ולא שום דבר שאפשר לפתור אלא בדרך של טיפול אישי.

רענן דינור: זאת ההזדמנות שלכם להביע הערכה ליונתן בשיא שעשה דברים מדהימים במינהלת סלע, וההזדמנות לברך את גברת צביה שמעון יחד עם כל החבורה בסלע עם תחושת שליחות לפתרון מהיר של כל בעיה ברמת הפרט.

רענן דינור: זאת התחושה, כך נפעל, כאשר משרד השיכון ייתן את כל התשומות הניהוליות של השר והמנכ"ל כדי לקדם את יישובי הקבע.

רענן דינור: זה תפקידו, וכך אנו רואים את הפתרון ליוצאי גוש קטיף.

חיים אורון: מה עם סבך הנושאים הכלכליים, שמונחים לפתחכם?

רענן דינור: אתה הצגת את הבעייתיות של שינויי חוק.

רענן דינור: אני לא מוציא אפשרות של שינויי חוק.

רענן דינור: מצד שני, אני רוצה להבטיח שהאופן שבו ניכנס לוועדה זה האופן שנצא ממנה.

רענן דינור: יכול להיות מצב - ואנחנו קרובים לזה - שנביא שינוי חקיקה.

רענן דינור: אם נראה שמה שיוצא הוא לא מה שהגשנו, נמשוך.

רענן דינור: החשש שלי הוא שיהיה מי שמשיכת החוק לא תיראה עבורו אסון גדול, עבורנו זה יהיה אסון.

רענן דינור: כי פעם אחת נלך לכיוונים של התיקונים ולא יעלה בידינו, ואחר כך אנחנו מגיעים למצב של חוסר אונים כמעט מוחלט באותם סעיפים שעבורם רצינו שינויי חקיקה.

רענן דינור: אם נדע למצוא ציבור חברי כנסת שיאמר: "אנחנו בעניין הזה אתכם" כי מבינים היטב שאף אחד מיוצאי גוש קטיף לא צריך לשלם מחירים של חוק שצריך להכניס בו תיקונים, בנסיבות האלה נלך למהלך, והכל מתוך ידיעה שהסיכוי למשוך את החוק הוא אחד לאלף.

זאב אלקין: אנחנו כמובן נשתף אתכם פעולה כוועדת הכספים בנושא הזה.

זאב אלקין: אם נקיים דו-שיח טרם גיבוש סופי של המלצות לשינויים, נוכל לגלות בגרות ולהעביר את השינויים הנדרשים בלי שתצטרכו למשוך את החוק.

זאב אלקין: שנית, בשם כולם אנו מצטרפים להערכה ליונתן בשיא שעשה כמיטב יכולתו, לא תמיד היו לו כלים ולא תמיד המדינה נתנה לו כלים לעשות כל מה שהוא רצה, אבל עשה מלאכה טובה.

זאב אלקין: אני לא מקנא בצביה, זה אחד המינויים הבכירים בממשלה, שלא צריך לקנא במי שלוקח אותו.

זאב אלקין: הרבה עיניים נשואות אליך, ומקווים להצלחה.

זאב אלקין: דבר שלישי, היות והנושא הוא כאוב, נכנסים אנשים חדשים לתפקיד, הועלו שאלות, ניקח את הנושא למעקב, ונקיים עליו דיון נוסף עוד חודש, נראה איך הדברים מתקדמים, עוד לפני סוף המושב.

זאב אלקין: תודה רבה, הישיבה נעולה.