ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 14, 2006-06-13 09:30

מיכאל מלכיאור: זאת ישיבה חשובה ביותר בנושא שחוזר ויחזור.

מיכאל מלכיאור: נושא שאנחנו בוועדת החינוך צריכים לתת עליו את הדעת ולהיכנס לעומקו.

מיכאל מלכיאור: לפני שנכנסתי לחיים הפוליטיים, עסקתי הרבה מאוד בנושא של חינוך העולים מאתיופיה.

מיכאל מלכיאור: ראיתי שלא בשמים היא.

מיכאל מלכיאור: יש אנשים שאומרים, כי זאת גזירה ולא ניתן לפתור את הדבר הזה, ולכן לא פותרים את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים שזה לא נכון.

מיכאל מלכיאור: בידנו יש פתרונות.

מיכאל מלכיאור: אולי זה בידי משרד החינוך, אולי זה בידי משרד האוצר ועוד כמה משרדי ממשלה, אבל זה בידנו לפתור זאת, ולכן אנחנו לא נימנע מהניסיון ומהמאמץ.

מיכאל מלכיאור: הוועדה הזאת תעבוד על הנושא הזה באינטנסיביות.

מיכאל מלכיאור: לא נרפה עד אשר יהיה לנו מענה לאתגר של החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אנחנו החלטנו שאנחנו פותחים את שבוע העבודה בדבר תורה.

מיכאל מלכיאור: לצערנו, השבוע התחיל היום ולא אתמול, כי אני הייתי צריך להיות באירוע גדול בסכנין של מורים בפוטנציה.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד מעניין.

מיכאל מלכיאור: היו 650 מורים באירוע גדול.

מיכאל מלכיאור: בשבוע שעבר ביקשנו מזקן חברי הוועדה שלנו, חה"כ גלנטי, להכין דבר תורה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נשמח לשמוע מדברי חוכמתו, כדי לפתוח לנו את הראש כהקדמה לדיונים שלנו השבוע.

יצחק גלנטי: אני רוצה להודות ליו"ר, הרב מלכיאור, אשר הנהיג בוועדה כדרכו הנעימה והטובה, את המנהג של דבר תורה בפתח כל ישיבה.

יצחק גלנטי: אני שאינני מצוי בנבכי התורה בדרך כלל, אך מצוי מעט בענייני ארכיאולוגיה והיסטוריה, לא בגלל שאני גמלאי עתיק, נהניתי מהמחקר ושיעורי הבית שהטיל עלי היושב ראש, על מנת להתכונן למסירת דבר תורה היום.

יצחק גלנטי: פרשת שלח, היא פרשת השבוע, דנה בפרשיית המרגלים.

יצחק גלנטי: נהוג לכנות פרשה זאת חטא המרגלים, ולא היא.

יצחק גלנטי: החטאה המתואר בפרשה היה של כל העם, ולא רק של קומץ מרגלים, שבעצם כלל לא היו מרגלים.

יצחק גלנטי: אם נבחן את המשימה שהוטלה על קבוצת אנשים בשעה שהעם עומד בשערי הארץ ממזרח לנהר הירדן, הרי שהמקרא השתמש במילה לתור ולא לרגל.

יצחק גלנטי: רוצה לומר, תיירים הם, הבאים לאסוף מודיעין על הארץ.

יצחק גלנטי: צריך לומר, כי המקרא ידע להשתמש במילה מרגלים לצורך ריגול צבאי.

יצחק גלנטי: למשל, בפרשת כיבוש יריחו על ידי יהושוע.

יצחק גלנטי: בכוונה אין שימוש בביטוי זה כאן.

יצחק גלנטי: כמו בכל משימת מודיעין יש גם פקודת משימה, לברר עובדות בשני תחומים עיקריים: את טבע הארץ ואת הסבירות לכיבוש הארץ.

יצחק גלנטי: וראיתם את הארץ מה היא, ואת העם היושב עליה.

יצחק גלנטי: החזק הוא?

יצחק גלנטי: הרפה?

יצחק גלנטי: המעט הוא אם רב?

יצחק גלנטי: ומה הארץ אשר הוא יושב בה?

יצחק גלנטי: הטובה היא, אם רעה?

יצחק גלנטי: יוצא מכך, שזאת משלחת המשמשת כוועדת חקירה לאומית הבוחנת את הסבירות שבהקמת בית לאומי בארץ כנען.

יצחק גלנטי: הצורך של עם ישראל היה ברור, ארץ שתהפוך כמולדת עבור כ-2,000,000 אנשים.

יצחק גלנטי: זה לא סתם מספר.

יצחק גלנטי: אם המפקד עליו מדובר באותה תקופה מדבר על 600,000 נפש בני 20 ומעלה, סביר לנחש כי סך כל עם ישראל של אז כלל עד פי מכך.

יצחק גלנטי: השליחים שנבחרו לוועדת החקירה, היו נציגי 12 השבטים, מזקני השבט, כלומר גמלאים.

יצחק גלנטי: בניגוד לסיעת גיל שלה 7 חברי כנסת בלבד, להם היו 12 מקומות ריאליים ברשימה.

מיכאל מלכיאור: כן ירבו.

יצחק גלנטי: תודה.

יצחק גלנטי: 1 לכל שבט, אשר דיווחו לא רק למשה, אלא גם לשבטיהם.

יצחק גלנטי: המשלחת חזרה עם חוות דעת בשתי השאלות שעל הפרק.

יצחק גלנטי: "ויאמרו: באנו אל הארץ אשר שלחתנו, וגם זבת חלב ודבש היא, וזה פריה.

יצחק גלנטי: אפס, כי עז העם היושב בארץ והערים בצורות גדולות מאוד".

יצחק גלנטי: כלומר, הארץ מדהימה ושופעת, אבל בלתי ניתנת לכיבוש.

יצחק גלנטי: היתה תקווה.

יצחק גלנטי: הפכה מסתברה.

יצחק גלנטי: יהושוע וכלב קבוע שניתן לכבוש את הארץ.

יצחק גלנטי: כך הם אמרו: עלו נעלה וירשנו אותה, כי יכול נוכל לה".

יצחק גלנטי: אז איפה החטא?

יצחק גלנטי: האם החטא הוא בספקנות בכוחו של הקדוש ברוך הוא, וביכולתו להעניק לעם ישראל את הניצחון במאבק על כיבוש הארץ?

יצחק גלנטי: לא.

יצחק גלנטי: ישנו פירוש אחר.

יצחק גלנטי: החטא הוא בספק שהטילו מרבית חברי ועדת החקירה, ביכולתו הרוחנית של העם להיות ראוי לסיוע אלוהי שכזה.

יצחק גלנטי: מה עושים?

יצחק גלנטי: משפצים את מסקנות הוועדה ומציגים תמונה מעוותת והיסטרית של המצב, ומוציאים את דיבת הארץ רעה.

יצחק גלנטי: כך נאמרת: "הארץ אשר עברנו בה לתור אותה, ארץ אוכלת יושביה היא, וכל העם אשר ראינו בתוכה".

יצחק גלנטי: דעת הרוב ניצחה.

יצחק גלנטי: למרות אמונתם של השליחים, כלב ויהושוע, וניסיונם לשכנע את העם, כי הקדוש ברוך הוא איתו והוא אשר יעניק לו ניצחון, העם העדיף לחזור למצרים, מתוך הייאוש שזרעו בהם המנהיגים.

יצחק גלנטי: למה אם כן לא נענשו רק חברי המשלחת?

יצחק גלנטי: מדוע נענש העם כולו?

יצחק גלנטי: התשובה נעוצה בכך, שזה היה הקש ששבר את גב הגמל מבחינתו של הקדוש ברוך הוא, אשר הבין כי יש להשמיד את דור המדבר הספקני והמתלונן תמיד.

יצחק גלנטי: לכן, העונש לא ניתן רק למנהיגים חלשי הרוח, האופי והאמונה, אלא לכל העם.

יצחק גלנטי: כך נאמר: "עד אנה ינעצוני העם הזה ועד אנה לא יאמינו בי, בכל האותות אשר עשיתי בקרבו".

יצחק גלנטי: גם בישראל היום יש משבר מנהיגות בישראל.

יצחק גלנטי: נוהגים לשאת עיניים אל המקום הזה, אל כנסת, בציפייה למנהיגות.

יצחק גלנטי: זה נכון שחלק גדול מהמשבר מוטל עלינו, חברי הכנסת, אולם גם על העם מוטלת החובה, שלא להתייאש, גם בשעות הקשות.

יצחק גלנטי: אם מתגנב הייאוש, תמיד אפשר למצוא כמה גמלאים נחושים, שירימו את המורל ויידעו מה לעשות, דוגמת כלב ויהושוע.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: יישר כוחך.

מיכאל מלכיאור: טוב שיש לנו גם כלב וגם יהושוע וגם גיל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו גאים ושמחים.

מיכאל מלכיאור: אני אבקש מיואל שיכין בשבוע הבא דבר תורה.

יואל חסון: אני מוכן בשבוע שאחרי זה, כי בשבוע הבא אני בקונגרס הציוני.

מיכאל מלכיאור: אם כך, הרב אמסלם יעשה זאת.

מיכאל מלכיאור: זה אולי יהיה יותר רגיל בשבילו להכין דברי תורה.

מיכאל מלכיאור: אני קיבלתי ספרים נפלאים שכתב הרב אמסלם.

מיכאל מלכיאור: אני בטוח שאנחנו נהנה מדברי התורה.

מיכאל מלכיאור: שבוע שעבר דיברנו על דבר התורה של רונית, שגם שם הופיע הנושא של המנהיגות המאכזבת.

מיכאל מלכיאור: כנראה, שזה הופך להיות נושא מאוד מרכזי אצלנו.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להציע פתרון אחר לצד הרבה מאוד פתרונות לחטא המרגלים.

מיכאל מלכיאור: יש נטייה, גם בחסידות, לדבר על חטא המרגלים, כחטא בכך שחשבו שבמדבר החיים הם יותר טובים, יותר רוחניים.

מיכאל מלכיאור: העובדה היא שהם קיבלו את הכל.

מיכאל מלכיאור: הם קיבלו מן מהשמים.

מיכאל מלכיאור: כאשר היו להם בעיות ושאלות, הם יכלו לשאול ישירות את הקדוש ברוך הוא או את משה רבנו.

מיכאל מלכיאור: היו חיים מאוד רוחניים.

מיכאל מלכיאור: לא היו צריכים לעבוד לפרנסתם.

מיכאל מלכיאור: הם יכלו להתעמק בדברי תורה יומיום ולא לפתור בעיות ארציות.

מיכאל מלכיאור: לכן, היה יותר נוח להישאר שם ולא לבוא לפה.

מיכאל מלכיאור: אני אומר את זה כהקדמה לסוגיה שאנחנו נטפל בה היום.

מיכאל מלכיאור: אולי היה יותר נוח להשאיר את היהודים האתיופים באתיופיה.

מיכאל מלכיאור: לא היינו צריכים להתמודד עם כל האתגרים של החברה הישראלית אחרי שנכנסים לארץ כנען, ארץ ישראל.

מיכאל מלכיאור: ברוך השם, ההנהגה פה היא הנהגה של יהושוע וכלב, של מי שכן רוצה את האתגר הארצי ולא להישאר במציאות השמימית במדבר.

מיכאל מלכיאור: הבוקר קיבלנו דיווח על מצב יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: תמיד אפשר להסתכל על חצי הכוס המלאה וחצי הכוס הריקה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נטפל בעיקר בחצי הכוס הריקה, לא בגלל שאנחנו לא מכירים טוב במה שכן נעשה בתחום הזה, אלא כיוון שיש כמה דברים מאוד יסודיים.

מיכאל מלכיאור: אני קיבלתי את הדיווח בשעה 01:30 בלילה.

מיכאל מלכיאור: הפתרונות הם לא בשמיים.

מיכאל מלכיאור: יש פתרונות, ואנחנו יודעים מה שצריך לעשות.

מיכאל מלכיאור: לצערי, אנחנו נופלים באסטרטגיה של העניין.

מיכאל מלכיאור: אני חושש, שנחזור על הטעויות האלה גם כלפי היהודים שמצטרפים אלינו מהפלשמורה.

מיכאל מלכיאור: היה דבר אחד שהיה חסר לי בדיווח, ואני לא אומר את זה כביקורת, וזה הבעיה של הדיור.

מיכאל מלכיאור: כאשר המענקים של הדיור הם כל כך נמוכים, האפשרות היא לקנות דירה רק בשכונות מצוקה.

מיכאל מלכיאור: אחר כך זה לא פלא שזה מה שקורה.

מיכאל מלכיאור: אז גם בית הספר הופך להיות כך.

מיכאל מלכיאור: אם אתה מראש מגדיר בסכומים שאתה נותן לדיור שזה כך, זה הופך להיות כך.

מיכאל מלכיאור: יש מספיק תוכניות של הילדים האתיופיים, גם תוכניות מוצלחות מאוד.

מיכאל מלכיאור: אין שום הבדל בין ילד אתיופי לבין ילד שנולד במקום אחר או פה בארץ, אלא בנתוני הבסיס והסביבה.

מיכאל מלכיאור: כאשר יש את ההשקעה הנכונה, אפשר לנטרל את המצב הזה, כך שהילדים האתיופים יהפכו להיות דוגמא לכלל החברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אני אהבתי מאוד כשקראתי, שכאשר יש השקעה נכונה, המקום בו לומדים האתיופים הופך לעלית.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנתחיל עם משרד החינוך.

עודי בהט: מערכת החינוך, כידוע לכולם, לא עובדת בחלל.

עודי בהט: היא נמצאת במציאות נתונה, ולתוכה היא צריכה להיכנס ולעשות את הדברים הכי טוב והכי יעיל, בכל האמצעים העומדים לרשותה, כדי להשביח ולקדם את התהליך.

עודי בהט: בקבלת האינפורמציה של הגעה ברוכה, כאשר כל שבועיים- שלושה מגיע מטוס, כולל ב-30 ביוני, ב-15 ביוני וב-30 במאי.

עודי בהט: ללא כל קשר ללוח השנה ולשנת הלימודים, בלי הודעה מראש, מגיעות משפחות למרכזי קליטה בכל מקום שמתפנה מיטה.

עודי בהט: אין שום קשר לשכבת הגיל או לדבר אחר שאפשר יהיה על פיו לתכנן, אפילו רק לשבוע ימים מראש.

מיכאל מלכיאור: זה התכנון.

מיכאל מלכיאור: אתם יודעים שמגיעים כל שבועיים.

עודי בהט: אבל אנחנו לא יודעים לאן ישובצו אותם 80-90 ילדים שיגיעו.

עודי בהט: 3 ימים לפני הטיסה אנחנו יודעים אם מדובר בזכר או בנקבה, באיזו חטיבת גיל ולאיזה מרכז קליטה הם ישובצו.

עודי בהט: כל מערכת החינוך צריכה להמתין כדי לדעת, האם הם יגיעו לרסיטל בטבריה או לחרוב בבאר שבע.

עודי בהט: זאת אומרת, שמורה בכיתת קלט, כיתת אולפן לילדים אתיופים, צריכה לקבל אחת לכמה שבועות עוד 3 ילדים, שחלקם עם רקע אורייני וחלקם לא למדו כלל בחו"ל.

עודי בהט: אחד בכיתה ב ואחד בכיתה ד, כי אי אפשר לכל שני ילדים לפתוח כיתה.

עודי בהט: זאת מציאות ההתחלה.

עודי בהט: כמו שבאות המשפחות, כך יוצאות המשפחות במהלך כל השנה, עד אתמול בערב ואולי גם עד מחר, לאותם מקומות שהם מתועלים אליהם בגלל המשכנתאות ומדיניות הדיור.

עודי בהט: בתוך המציאות הזאת מערכת החינוך צריכה לתת את תרומתה.

עודי בהט: אני אתן למנהלת מחוז המרכז את רשות הדיבור, ואחר כך אני אשלים את הדברים.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע, מה אתם עושים כדי לשנות את המציאות של היום.

דפנה לב: אנחנו מתמודדים עם המציאות ולא משנים אותה.

דפנה לב: אנחנו לא יכולים לשנות אותה, אבל אנחנו מתמודדים איתה לא רע.

דפנה לב: הכנו תוכנית שצריכה להיות תוכנית מקיפה לכל מערכת החינוך.

דפנה לב: בזמנו רונית תירוש ביקשה ממני להכין תוכנית לנתניה, ששם יש את הריכוז הגבוה ביותר של ילדים ממוצא אתיופי, למעלה מ-3,000 תלמידים.

דפנה לב: מהתוכנית הזאת עשינו השלכה לכלל התלמידים בארץ.

דפנה לב: הסיפור של עודי לא נגמר בזה שמשפחות מגיעות.

דפנה לב: משפחות גם יוצאות ממרכזי הקליטה.

דפנה לב: זה אומר, שיישובי הקבע ממשיכים במשך השנה לקבל תלמידים ללא משאבים.

דפנה לב: המשאבים נמצאים במרכזי הקליטה, ולאורך כל השנה יש זרימה של תלמידים.

דפנה לב: יש בית ספר בנתניה שקלט לאורך השנה כ-100 תלמידים חדשים, כאשר המשאבים היו עדיין במרכז הקליטה שממנו הם באו, צפת וטבריה.

זבולון אורלב: למה התלמיד לא בא עם השעות שלו?

דפנה לב: יש חוזים עם המורים.

זבולון אורלב: חשבתי שדוח שושני ביקש זאת.

דפנה לב: אבל דוח שושני הוא אחת לשנה, בראשון לספטמבר.

עודי בהט: בעקבות דוח שושני עוד יותר קשה להזיז את השעות.

זבולון אורלב: אם התלמיד זז באמצע השנה, השעות שלו נשארות בבית הספר.

עודי בהט: המשרה של המורה נשארת שם.

זבולון אורלב: זה בידכם לשנות את זה.

עודי בהט: זה לא כל כך בידנו כי המשרה של המורה היא שם.

עודי בהט: אנחנו העלינו את הנושא הזה במשרד.

עודי בהט: מנסים לתת לזה מענה דרך סל המחוז, אבל המענה הוא מזערי והוא לא עונה על הצרכים.

עודי בהט: כאשר מגיעים לבית ספר מעמד סיני בנתניה מגיעים 100 תלמידים, יש בעיה.

עודי בהט: אין אפשרות לסגור את הפער הזה תוך כדי השנה.

זבולון אורלב: אם בית ספר לא מקבל את השעות שלו, אז יש בעיה.

זבולון אורלב: אין שום סיבה שהוא לא יקבל את השעות שלו.

דפנה לב: זאת המציאות כרגע, ואנחנו מקווים שבשנה הבאה היא תשתפר.

מיכאל מלכיאור: הביטוי הזה לא כל כך מובן.

מיכאל מלכיאור: מה זה מקווים?

מיכאל מלכיאור: אם אתם תשנו את זה, זה ישתנה.

דפנה לב: הבעיה הזאת הועלתה בוועדה המרכזית של הקצאת השעות.

דפנה לב: הפתרון הוא, שבסל המחוז יהיה מקור כדי לפתור בעיות עד הוק.

דפנה לב: אני לא יודעת מה סדר הגודל שלו, ואני גם לא יודעת אם זה מענה מסודר.

דפנה לב: זה מצב כרגע.

עודי בהט: בתוך המטה הוקצו מאות שעות, כדי לתת את המענה המינימלי לעניין הניידות של התלמידים.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, זה עניין טכני.

מיכאל מלכיאור: צריכה להיות גמישות במערכת.

535: מה הבעיה לעשות את זה כל חודש?

535: מה מפריע לעשות חישוב של סל קליטה כל חודש?

דפנה לב: אי אפשר לנייד מורה כל חודש.

זבולון אורלב: היום המחשבים יכולים לעשות חישוב מהיר.

דפנה לב: לא מדובר במחשב.

דפנה לב: הבעיה היא, שצריך כל חודש לנייד מורה.

דפנה לב: האם מורה שגר בצפת ועובד בצפת, יכול לעבור פתאום לנתניה?

זבולון אורלב: הוא עובד במרכז הקליטה, שעד עכשיו היו בו 25 תלמידים.

זבולון אורלב: גם אם 10 תלמידים נדדו, הכיתה לא צריכה להיות מבוטלת.

זבולון אורלב: אני לא מבין את זה.

עודי בהט: אבל אם יש לו 15 תלמידים ו-10 עזבו, אז היא כן מתבטלת.

זבולון אורלב: כדי שיהיו 50 מקרים פרופסיונליים מענישים את התלמידים.

זבולון אורלב: מה התלמיד אשם?

זבולון אורלב: התלמיד צריך להיות עם השעות שלו.

עודי בהט: אתה צודק.

זבולון אורלב: המורה חשוב או התלמיד חשוב?

דפנה לב: התלמיד חשוב, ללא כל ספק.

דפנה לב: אני אשמח שתתנו לנו גיבוי, כי אני צועקת על זה כל השנה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניתן לך את מלוא הגיבוי.

מיכאל מלכיאור: זה כבר התקבל כחלק מההחלטות.

מיכאל מלכיאור: ברור שלא יכול להיות שתלמיד עובר באמצע השנה והשעה לא הולכת איתו, בפרט שהשעה שווה הרבה לפי דוח שושני.

מיכאל מלכיאור: לזה התכוון חה"כ אורלב.

מיכאל מלכיאור: הוא מקבל יותר בגלל המצב הסוציו-אקונומי.

קריאה: אולי צריך להגיע למסקנה, שדוח שושני לא מתאים לתלמידים יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: אנחנו חווים מצב של שכונות הולכות ומתאכלסות ביוצאי אתיופיה, כאשר התושבים הותיקים זורמים מהם החוצה.

דפנה לב: לכן, הרבה מאוד מבתי הספר בנתניה וברחובות הם בתי ספר שיש בהם למעלה מ-30% תלמידים יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: יושבת כאן מנהלת בית ספר רמב"ם בנתניה שיש לה 92% תלמידים יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: בבית ספר רש"י 75% מהתלמידים הם יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: בבית ספר יבניאלי ברחובות 40% מהתלמידים הם יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: שם יש לנו הצלחות.

דפנה לב: אני הבאתי אותן כדי להגיד שבתי הספר הולכים ונהיים יותר ויותר צבועים באופן עדתי ולא אינטגרטיבי.

מיכאל מלכיאור: הם זאת המדיניות שלכם היום?

דפנה לב: אין לנו כרגע.

דפנה לב: עד לפני שנה המדיניות שלנו היתה לעשות שני דברים במקביל.

דפנה לב: ברוב המקרים המטרה היתה לנסות לנייד את התלמידים מהשכונות, ולפזר אותם לבתי ספר בעיר.

דפנה לב: ברחובות עד היום, במקביל לבית ספר שמתחיל את דרכו בקריית משה, עדיין אפשר להסיע את התלמידים ל-5 בתי ספר, לפי בחירת ההורים.

דפנה לב: אנחנו יותר ויותר שומעים קולות מהקהילה האתיופית שגרה באזורים המרוכזים, שהם לא מעונינים בהסעת התלמידים.

דפנה לב: לכן קם בית ספר רמב"ם.

דפנה לב: שנה וחצי ניהלתי איתם משא ומתן, וההורים לא היו מעונינים לנייד את התלמידים.

דפנה לב: הם מעונינים שהתלמידים, בעיקר ילדי כיתות א-ג, יישארו וילמדו בסביבת הבית.

דפנה לב: הניוד מנתק את ההורים מבית הספר, מהיכולת שלהם ליצור קשר עם בית הספר.

דפנה לב: זה יוצר מצב שבו בשכונה אין מרכז קהילתי.

דפנה לב: הם מבקשים את המרכז הזה.

דפנה לב: לפני כשנה וחצי קמה תנועה דומה בקריית משה, ששם בית הספר נסגר לפני כ-9 שנים, בעקבות בקשת הקייסים של העדה.

דפנה לב: לפני כשנה וחצי פנה הדור הצעיר, חלקם בוגרי המערכת הישראלית, וביקשו את בית הספר כמרכז קהילתי.

דפנה לב: הם טענו, כי בית ספר בשכונה הוא חיים קהילתיים בשכונה, ואני מסכימה איתם לגמרי.

דפנה לב: מדובר על חגים,טקבים, קשר בין הורים לבית הספר וכו'.

דפנה לב: ברגע שאנחנו מסיעים אותם מחוץ לשכונה, אנחנו יוצרים מצב של ניקור בין הקהילה לבין בית הספר.

דפנה לב: לכן, היום אנחנו מאזינים לבקשת ההורים, בניסיון לפתור את הבעיה כאשר היא מתעוררת.

דפנה לב: יש לנו בתי ספר עם אחוזים גבוהים מאוד של ילדים יוצאים אתיופיה.

דפנה לב: התוכנית שכוונה לנתניה, אבל יש לה היקף ארצי, אומרת שבכל כיתה שבה יש למעלה מ-20% מיוצאי אתיופיה, צריכה במקצועות היסוד להתפצל לקבוצות שלא תעלנו על 20 תלמידים במקצועות היסוד, וכן להוסיף תגבור.

דפנה לב: כיתה כזאת תקבל בתחומי הקריאה, המתמטיקה, המדעים והאנגלית תגבור שעות, כמעט כפל שעות, במה שהיא היתה מתוקצבת במידה והיא לא היתה כזאת.

זבולון אורלב: מעבר לשושני.

דפנה לב: מעבר לשושני.

דפנה לב: אנחנו ראינו שזה לא בשמיים.

דפנה לב: אנחנו לא מדברים על תקציבים אסטרונומיים, אל על תקציבים סבירים.

זבולון אורלב: אני הבנתי, כי על פי שושני תלמיד עולה מקבל שעתיים, ותלמיד מבוסס מקבל שעה ורבע.

עודי בהט: לא.

עודי בהט: זה ביחד עם התקן הרגיל שלו.

עודי בהט: זה לא בנוסף.

זבולון אורלב: עולה מאתיופיה שנחת.

זבולון אורלב: ...

עודי בהט: אם אתה מדבר על תלמיד שנחת, זה סיפור אחר.

זבולון אורלב: תלמיד שנמצא שבועיים בארץ.

עודי בהט: מי שבא ישר מהמטוס מקבל הקצאת שעות ישירה על אף שושני.

עודי בהט: כל ילד שבא מאתיופיה מקבל שעתיים.

עודי בהט: בפרק של יישובי הקבע בדוח שושני, השעתיים האלה הם חלק מהתקן.

זבולון אורלב: אם הוא בא לבית הספר, הוא צריך להביא איתו את השעתיים האלה.

זבולון אורלב: לפי מפתח שושני, כיתה של 20 תלמידים יוצאי אתיופיה, מקבל 40 שעות.

זבולון אורלב: אמרה דפנה, שאם הכיתה מונה 30 תלמידים מאתיופיה, במקצועות יסוד מסוימים הכיתה מתפצלת לשניים.

זבולון אורלב: תסבירו לי איך זה מסתדר.

דפנה לב: מדובר בתוספת שעות.

זבולון אורלב: לפי מה?

זבולון אורלב: כמה?

זבולון אורלב: פה צריך לומר מספרים.

דפנה לב: אני אומרת מספרים.

דפנה לב: מדובר על 10 שעות לכיתה, כאשר אנחנו מתייחסים לכיתות שהם מעל 20 תלמידים, ויש בהן יותר מ-20% תלמידים אתיופים.

זבולון אורלב: לכמה זמן?

דפנה לב: עד לסיום לימודיהם בכיתה ו'.

זבולון אורלב: כלומר, במשך 5 שנים הוא יסחב איתו עוד 10 שעות שבועיות.

דפנה לב: כן.

דפנה לב: התקציב עליו דיברנו עם מוטי מרוז, הגיע לסדר גודל לא גדול במיוחד.

דפנה לב: מדובר על 30 בתי ספר שיש להם מעל 30% תלמידים אתיופיים.

דפנה לב: האפשרות של המשרד לממן את זה היא בתנאי שמשרד האוצר יגבה את הנושא של הקליטה.

זבולון אורלב: אתם אומרים, שכיתה שבה יש 20 תלמידים עולים מאתיופיה, מקבלת ממשרד החינוך 40 שעות.

קריאה: צריכה לקבל.

דפנה לב: מקבלת.

זבולון אורלב: כיתה של 35 תלמידים מצפון תל אביב, הומוגנית מבתים מבוססים, מקבלת 42 שעות שבועיות.

זבולון אורלב: זה התקן.

זבולון אורלב: כלומר, כיתה מצפון תל אביב, שבה יש 35 תלמידים מבוססים, הומוגניים, טייסים, כמו במכבים רעות, מקבלת 42,5 שעות שבועיות, כאשר הכיתה שבה יש 20 תלמידים מאתיופיה מקבלת 40 שעות.

רונית תירוש: אבל זאת כיתה קטנה של 20 תלמידים.

רונית תירוש: מה אתה משווה בכלל.

זבולון אורלב: אני רק אמרתי את הנתון.

רונית תירוש: הנתון הוא לא 42.5 אלא 35.

זבולון אורלב: אנחנו רואים בנייר שלפנינו מה קרה עם הנתון שעליו אנחנו מדברים.

זבולון אורלב: היו"ר דיבר על חצי כוס ריקה.

זבולון אורלב: לפי דעתי, מדובר על ¾ כוס ריקה.

זבולון אורלב: זאת התוצאה.

זבולון אורלב: בגלל הנתון הזה.

דפנה לב: הבעיה היא לא זאת.

דפנה לב: הבעיה היא יותר חמורה.

דפנה לב: כאשר יש לנו 20 תלמידים ממוצא אתיופי שמהווים כיתה, הכיתה הזו זוכה ללמעלה מ-50 שעות, בנוסף לכל מיני דברים אחרים שאנחנו מספקים להם.

מיכאל מלכיאור: תציגי את הבעיה.

דפנה לב: הבעיה העקרונית כרגע, הוא שמה שבית הספר מקבל הוא לפי ממוצע ולא פר תלמיד.

דפנה לב: לכן, כאשר יש 40% יוצאי אתיופיה, הוא לא מקבל כמספר התלמידים כפול 2, אלא הוא מקבל לפי ממוצע.

דפנה לב: לכן, צריך לתגבר את זה.

דפנה לב: זאת בעיה ראשונה.

דפנה לב: צריך להוסיף שעות, על מנת שאותם תלמידים, שבאים עם פערים לימודיים, שבאים עם רקע סוציו-אקונומי, יקבלו את התגבור ואת התוספת שהם צריכים לקבל.

דפנה לב: הדבר השני החשוב הוא לא רק הלמידה האקדמי, שעליה דיברתי עכשיו.

דפנה לב: אנחנו מדברים על קבוצה, שצריכה לקבל השלמה של פער תרבותי.

דפנה לב: את זה צריך לעשות בהמשך יום הלימודים, במסגרת בית הספר בלי שהתלמידים יתחילו להתרוצץ בין מוסדות כאלה ואחרים.

דפנה לב: צריך שתהיה השלמה של חינוך פורמלי ולא פורמלי, הן על ידי הכנת שיעורי בית ותגבור לימודים אחרי הצוהריים, פעולות העשרה אחר הצוהריים וחוגים אחר הצוהריים.

דפנה לב: כל זה צריך להיות במהלך היום, כולל הזנה.

דפנה לב: הבתים הם בתים צפופים.

דפנה לב: לילדים אין מקום להכין שיעורים, הם נזרקים לרחוב ומסתובבים שעות ברחובות.

דפנה לב: גם אם בית הספר יעשה את הדברים הכי יעילים עד השעה 13:00 בצוהריים, הנזק שמתרחש אחר הצוהריים הוא נזק אדיר וצריך לתת את הדעת על זה.

דפנה לב: לדעתי, זה המקום הקשה ביותר.

דפנה לב: הדבר השלישי שהוא קשה מאוד, הם הילדים שיוצאים לפנימיות בגלל בעיות סוציו-אקונומיות בתוך הבית.

דפנה לב: מדובר על משפחות הרוסות או במצב כלכלי מאוד נמוך.

דפנה לב: הילדים האלה מגיעים לחופשות בשכונות ואין להם מי שירכז אותם בתוך השכונות.

דפנה לב: הם בעצם הופכים להיות מנהיגים לחבורות הילדים שנפלטים מבית הספר בשעה 13:00-15:00 ואין להם מקום בבית.

דפנה לב: הנערים והנערות האלה הופכים להיות מנהיגים שליליים.

דפנה לב: הילדים שותפים לכל מיני עבירות כאלה ואחרות.

דפנה לב: אנחנו מוצאים הרבה עבירות בתחום הסמים.

דפנה לב: ילדים בכיתה ג' הופכים להיות בלדרים.

דפנה לב: בעניין הזה צריך אכיפה מאוד קשה ומאוד יסודית בתוך השכונות.

דפנה לב: הדברים האלה ידועים, והם הועלו בהרבה ועדות ממשלתיות שהייתי בהן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים מה היא הבעיה.

מיכאל מלכיאור: את אומרת שאת לא רוצה שהם יסתובבו בין תוכניות שונות.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד, כי אני מכיר חלק מהתוכניות השונות האלה, והן בהחלט נותנות פתרון.

דפנה לב: לכולם יש כוונות טובות.

דפנה לב: לא כוונות טובות, אלא תוצאות טובות.

דפנה לב: הכוונה שלי, היא שהתוכניות יבואו לבתי הספר ולא שהילדים ילכו אליהם, כי בדרך יש נשירה.

דפנה לב: אנחנו אולי לא שמים לב כי באחוזים זה מתקבל יפה.

דפנה לב: 55% בעלי תעודת בגרות, זה בערך הממוצע הארצי.

דפנה לב: 45% הנוספים הם לא סתם ילדים שלא הצליחו לעשות בגרות או עשו בגרות חלקית.

דפנה לב: רובם ילדים שיצאו לרחוב.

דפנה לב: לכן, אני תומכת בצורה חד משמעית, בזה שכל הטיפול בילדים יינתן תחת גג אחד, על ידי עמותות וכל מי שיכול לעזור, כולל תוכניות שונות וטובות.

דפנה לב: כל הדברים האלה דורשים תקציב עם מצ'ינג עם כל העמותות והנדבנים.

דפנה לב: בעניין הזה אין מחסור.

דפנה לב: יש יד פתוחה בעניין הזה.

דפנה לב: צריך לבסס תקציב, שאומר כי הילד מטופל משעה 08:00 עד השעה 18:00 בערב על ידי גורמים ממשלתיים ו-NGO`S .

דפנה לב: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו, זה הנושא של המגשרים.

מיכאל מלכיאור: האם זה מה שאתם עושים?

מיכאל מלכיאור: האם זה יהיה בשנה הבאה?

דפנה לב: אני לא חושבת.

דפנה לב: אנחנו עדיין לא שם.

דפנה לב: אנחנו זקוקים לעזרה שלכם, כדי שנאגם את כל הדבר הזה, ולא כל עמותה תבוא ותעשה פעילות ברוכה ל-30 תלמידים, כאשר האחרים יהיו מוזנחים.

דפנה לב: כדי לענות על זה ברמה ארצית, צריך תוכנית ארצית.

דפנה לב: צריך לבנות תוכנית ארצית.

דפנה לב: אני רוצה לדבר על נושא המגשרים.

דפנה לב: אנחנו מאמינים בהנהגה של העדה.

דפנה לב: אנחנו מאוד רוצים לפתח אותה, אבל אנחנו זקוקים לתקציבים.

מיכאל מלכיאור: איזה תקציב אתם דורשים לשנת הלימודים הבאה כדי לפתור את העניין?

דפנה לב: 50,000,000 שקלים.

עודי בהט: הרבה יותר.

זבולון אורלב: זה כסף קטן.

מיכאל מלכיאור: באמצעות 50,000,000 שקלים אתם פותרים את הבעיה.

עודי בהט: לא.

עודי בהט: אם אתה מדבר על הגיל הרך, על קידום נוער ועל כל היחידות האחרות, מדובר על סכום הרבה יותר גדול.

עודי בהט: דפנה דיברה על 50,000,00 כי התייחסה לתוכניות מסוג התוכנית של נתניה, שתתפרסנה על יישובים עתירי עולים נוספים.

עודי בהט: כאשר מדובר על כל המעטפת, מדובר על סכום הרבה יותר גדול.

מיכאל מלכיאור: מה היא התביעה שלכם כלפי האוצר?

דפנה לב: כיוון שהיו חילופין במשרד, התוכנית הזאת לא הגיעה בסופו של דבר לדיון, אבל היא צריכה להגיע דחוף לדיון.

עודי בהט: אני הכנסתי מסמך למנכ"ל המשרד החדש, והוא הגיע אליו רק אתמול.

מיכאל מלכיאור: חבל שזה לא הגיע לדיון לפני שאישרנו את תקציב 2006.

יחיאל שילה: בישיבת ההנהלה האחרונה של המשרד הצעתי, לתת להם שנת למודים נוספת ליוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: ילד שמגיע בכיתה ט או י', לא יוכל בשום פנים להשלים תעודת בגרות תוך שנתיים- שלוש.

יחיאל שילה: הוא צריך לפחות עוד שנת לימודים אחת.

יחיאל שילה: היו תוכניות נוספות שסייעו בעניין הזה בעבר, כמו תוכנית הזדמנות שנייה.

יחיאל שילה: בפנימיות של עליית הנוער, שיש להם קרוב ל-10,000 בני נוער בוגרים, לא מצאנו קשר ישיר בין אחוז יוצאי אתיופיה לבין ההישגים הלימודיים.

יחיאל שילה: הדברים האלה נאמרים לא מתוך מחקר, אלא מתוך ניסיון.

יחיאל שילה: כלומר, במקום שיש נכונות, אהבת הילדים ורצון לקדם אותם, הילדים יתקדמו.

יחיאל שילה: אני יכול לתת לך דוגמאות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו סומכים עליך.

מיכאל מלכיאור: יש לך הרבה ניסיון.

535: אם מגיעים אתיופים לאותו בית הספר, זה לא משפיע על רמת ההישגים.

יחיאל שילה: זה לא משפיע על רמת ההישגים של הילדים, וזה גם לא משפיע על רמת הטיפול בילד.

יחיאל שילה: יש מקומות בהם יש 20% תלמידים יוצאי אתיופיה ו-80% תלמידים ישראלים ואחרים, אבל הטיפול הוא לא טוב.

יחיאל שילה: כאשר רונית היתה מנכ"לית המשרד, היתה החלטה להוריד את אחוז התלמידים יוצאי אתיופיה בפנימיות.

יחיאל שילה: בעבר בפנימיות היו למעלה מ-50% יוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: היום אנחנו מדברים על 5-6 מוסדות בסך הכל בהם יש 50% יוצאי אתיופיה.

יחיאל שילה: בנוסף, 75% מהילדים נמצאים בחינוך הממלכתי-דתי.

יחיאל שילה: יש בסך הכל 5-6 כפרי נוער דתיים.

יחיאל שילה: לאחרונה, אנחנו קולטים את בני הפלשמורה בישיבות התיכוניות ובאולפנות בהצלחה גדולה מאוד.

מיכאל מלכיאור: אבל שם זה רק בודדים.

יחיאל שילה: אני לא מדבר על בודדים אלא על קבוצות.

יחיאל שילה: אני מדבר על 30 תלמידות יחד.

יחיאל שילה: באולפנת להבה יש 120 תלמידות יוצאות אתיופיה.

יחיאל שילה: בכפר הרועה גם משולבים.

יחיאל שילה: בעופרה 100% בגרות בקרב יוצאי אתיופיה.

דפנה לב: אבל אלה לא בני הפלשמורה.

יחיאל שילה: אני דיברתי על אתיופים.

יחיאל שילה: אברהם נגוסה ביקש שלא להפריד בין האתיופים לבני הפלשמורה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נפריד.

מיכאל מלכיאור: אני הייתי רוצה לשמוע מניסיון של מנהלות בית הספר בנתניה.

יחיאל שילה: אני רוצה להוסיף עוד משפט אחד.

יחיאל שילה: יש בעיה.

יחיאל שילה: משרד החינוך עושה רבות, אבל לא מספיק.

יחיאל שילה: צריך להביא משאבים נוספים למערכת, לתת לילדים האלה עוד שעות ועוד תגבורים.

יחיאל שילה: הבעיה היא לא רק במערכת החינוך, אלא בכלל בחברה הישראלית.

יחיאל שילה: ילד שחוזר הביתה מבית הספר לשכונת מצוקה ונכנס לבית עם מקרר ריק, ישנה בעיה.

מיכאל מלכיאור: הטיפול צריך להיות טיפול כוללני.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עכשיו עומדים לקלוט קבוצה מאוד גדולה של יהודי הפלשמורה, ואם זה לא ייעשה נכון, אנחנו ניכנס שוב לבעיה היסודית של המדיניות הכוללת.

מיכאל מלכיאור: אהובה, תספרי קצת על הניסיון שלך.

אהובה בודאי: אני מסכימה עם דבריה של דפנה, בכל הנוגע להישגים.

אהובה בודאי: גם אם נתייחס למיצב, נראה כי ההישגים של בית הספר שלי ושל בתי ספר אחרים עתירי אתיופים, הם מעל הממוצע הארצי.

אהובה בודאי: המורים משקיעים המון מאמצים, ועובדים מעל ומעבר השעות.

אהובה בודאי: מבחינת הישגים, אנחנו מצליחים יפה.

אהובה בודאי: הילדים שלנו נקלטים יפה בחטיבות הביניים.

מיכאל מלכיאור: אז איך את מסבירה את הנתונים הכל כך קשים?

אהובה בודאי: בבית הספר שלי, בכל הנוגע להישגים יש חלק מאוד מלא של הכוס.

אהובה בודאי: יחד עם זאת, יש לנו ילדים קשים שלוקחים מאיתנו הרבה אנרגיות.

אהובה בודאי: הייתי רוצה להעיר את תשומת לבכם לנושא אחד קטן, והוא השותפים שלנו בחינוך, ההורים.

אהובה בודאי: חלקם הגדול מההורים של הילדים שלנו לא היו בבית הספר.

אהובה בודאי: קשה להם לתמוך בתלמידים, כמו שהיינו מצפים.

אהובה בודאי: אנחנו נמצאים במצב של ביעור בערות.

רונית תירוש: מה אחוז התלמידים יוצאי אתיופיה בבית הספר שלך?

דפנה לב: 75%.

זבולון אורלב: המבחן הוא לא כמה הלכו לחטיבות הביניים, אלה כמה מאלה שלמדו אצלך הגיעו לבגרות, כמה נשרו, כמה הלכו לחינוך המיוחד, איזו בגרות עשו וכו'.

רונית תירוש: הבעיה העיקרית היא, נושא האינטגרציה.

רונית תירוש: יש הצלחות פה ושם שבהם 75% הם יוצאי אתיופיה.

רונית תירוש: שאל חה"כ אורלב, מה הם המדדים להצלחה.

רונית תירוש: על פניו, הנושא של אינטגרציה הוא מאוד חשוב.

מיכאל מלכיאור: קודם נאמר ההפך.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר שאין שום קשר.

רונית תירוש: אני מתעקשת שיש קשר.

רונית תירוש: לא צריך להיות יותר מדי דקדקנים בנתונים, אבל כאשר באה אוכלוסייה מתרבות זרה לגמרי, לא יכול להיות שהיא תצא מהתרבות הזאת מבלי שהיא תתערבב בתרבות הותיקה בארץ ותפנים חלק מהנורמות, לפחות הנורמות הטובות.

רונית תירוש: לכן, חשוב לערב אותם באוכלוסיה ותיקה.

רונית תירוש: בזמנו אני ביקשתי להגביל את זה על פי אותה נוסחה של אינטגרציה שהיתה קיימת בשנות ה-60 המאוחרות, של כ-30% יוצאי אתיופיה עם 70% ותיקים, על מנת לעשות את הזרימה ההדדית הזאת.

רונית תירוש: אדוני היו"ר, אתה אמרת כי הם גרים באזורים האלה, וממילא הם מכילים את כל בתי הספר באזורים שלהם.

רונית תירוש: אני אמרתי, כי בחינוך היסודי משרד החינוך יממן את כל ההסעות במאת האחוזים, על מנת ליצור את האינטגרציה הזאת ולא בכפייה, אלא בהסכמת ההורים.

רונית תירוש: היה בג"צ נגדנו בחדרה, שביטל את ההחלטה של המשרד בגין המילה מכסות.

רונית תירוש: זאת מילה רעה מאוד, וחבל שהשתמשתי בה.

רונית תירוש: בכל מקרה, המהות הי מהות נכונה.

רונית תירוש: כלומר, המשרד היה מוכן לעשות הכל עם כל האמצעים שעומדים לרשותו, על מנת לגרום לאינטגרציה סבירה ולפזר את התלמידים האלה במקומות שונים.

רונית תירוש: אז מנהלת יכולה לתת יותר כאשר מדובר בקבוצה יחסית קטנה.

רונית תירוש: הבג"צ הזה ביטל את ההחלטה הזאת, ואני מאוד מצרה על כך.

רונית תירוש: מתוך אותה ראייה, ביקשתי לפתוח את אזורי הרישום בבתי הספר היסודיים, לפחות באזורים בהם יש עומס רב מאוד של תלמידים.

רונית תירוש: אני לא רוצה שבאור יהודה יקרה מה שקרה בקריית מלאכי ומה שקורה היום בנתניה.

רונית תירוש: אור יהודה כמשל.

רונית תירוש: ביקשתי לקחת את כל יישובי הסביבה, ייהוד, קריית אונו, גבעתיים, שיכולות לחלוק במשימה הזאת ובאתגר החברתי הזה.

רונית תירוש: יש התנגדויות מכאן ומשם, והן יעלו בדיון.

רונית תירוש: אני חושבת, שזה מפתח ראוי.

רונית תירוש: נוסחת שושני זאת נוסחה שעושה טוב מבחינה שוויונית, אבל היא עושה גם רע.

רונית תירוש: החלטנו להגדיל את נפח הסל שעומד לרשות האגף שמטפל בעולים, ואז הוא יוכל לתת תוספות בגלל ניוד של תלמידים, בגלל קבוצה שיותר מתקשה או כל סיבה אחרת.

רונית תירוש: הקושי שם, הוא גודל הסל.

רונית תירוש: ככל שיהיה יותר בסל, יהיה יותר לתת.

רונית תירוש: השיטה הזאת, היא שיטה שיכולה לפתור את בעיית דוח שושני.

זבולון אורלב: אין סיכוי שהאוצר ייתן כל מיני סלים ייחודים.

זבולון אורלב: הבעיה היא, זה הדיפרנציאציה הבסיסית.

רונית תירוש: זה לא האוצר, זה המשרד.

רונית תירוש: שושני הוא מצוין.

רונית תירוש: זה מדד שוויוני.

זבולון אורלב: הוא מצוין לחזקים.

רונית תירוש: ליוצאי אתיופיה ניתן סל מיוחד מתוך המשרד ולא מהאוצר.

זבולון אורלב: מי שהפסיד מדוח שושני, אלה העולים החדשים והחלשים.

רונית תירוש: זה עניין של העדפה בתוך המשרד.

דפנה לב: הסל שקיבלתי הוא סל של 62 שעות.

זבולון אורלב: אז את מאמתת את דברי.

רונית תירוש: מה זה מאמתת, צריך להגדיל אותו.

זבולון אורלב: הבסיס לא בסדר.

מיכאל מלכיאור: בכל זאת השיטה הדיפרנציאלית נתנה יותר לתלמידים החלשים.

מיכאל מלכיאור: זה שזה לא מספיק יותר ושמשרד החינוך צריך לתת יותר, זה נכון.

זבולון אורלב: משרד האוצר לא יתנגד שתוריד רבע שעה מהתלמיד המבוסס, כך שהוא יקבל שעה במקום שעה ורבע.

מיכאל מלכיאור: זה מה שעושים.

מיכאל מלכיאור: הורידו את זה.

זבולון אורלב: לא נכון.

זבולון אורלב: זה נשאר שעה ורבע.

רונית תירוש: הוא הוריד כי יש קיצוץ בתקציב.

דפנה לב: מדובר על 0.98.

זבולון אורלב: תורידו ל-0.80 ותוסיפו לבסיס של השעתיים.

יצחק בוקובזה: אצלנו התעוררה הבעיה ברעש גדול בספטמבר שעבר.

קריאה: אתה עוררת את זה.

קריאה: מה זה התעוררה?

יצחק בוקובזה: אני עוררתי אותה, ואני גאה שעשיתי את זה.

יצחק בוקובזה: ראיתי ביקורת כזאת, שלא היתה לה שום הצדקה.

יצחק בוקובזה: בסופו של דבר, כל אחד מצדיק אותי.

יצחק בוקובזה: הבעיה הזאת סובלת מ-3 רעות חולות.

יצחק בוקובזה: הרעה החולה הראשונה היא, שבגלל ההכוונה של משרד הקליטה, ושלא יגידו לי שלא מכוונים, מרכזים עולים במקומות מסוימים.

יצחק בוקובזה: יש ריכוז גדול של עולים, ולהם יש צורך להתערות באוכלוסייה.

יצחק בוקובזה: הרעה השנייה, היא שהאוכלוסייה החלשה הזאת באה לאזורים חלשים.

יצחק בוקובזה: הרעה השלישית, היא שגם חומר לא ניתן כדי לקדם את הבעיה.

יצחק בוקובזה: שלוש רעות חולות כאלה יש, ואנחנו עוד רוצים לפתור את הבעיה ולקלוט קהל גדול של אלפים.

יצחק בוקובזה: בלילות ובשבתות אני צועד ברגל באור יהודה, ואני נפגש עם משפחות צעירות עם 4-5 ילדים, ואני רואה הבדל משמעותי ומהותי בהתנהלות המשפחה שגרה בסביבה דלילה של עולים מאתיופיה, לבין התנהלות של משפחה שחיה בסביבה שחלשה חברתית מלכתחילה וגם מתרכזים בה עוד עולים.

יצחק בוקובזה: זה יוצר מצוקה.

יצחק בוקובזה: זה יוצר פצצה חברתית.

יצחק בוקובזה: מי שראה מה שקרה לפני חודשיים, מבין באיזו שכונה מדובר.

יצחק בוקובזה: זאת שכונה שטעונה הריסה ושמדינת ישראל צריכה להרוס אותה.

יצחק בוקובזה: לשכונה הזאת מביאים עולים חדשים מאתיופיה.

מיכאל מלכיאור: אני מסכים לגמרי איתך, אבל יש פה 50 מומחים.

יצחק בוקובזה: גם אני מומחה.

יצחק בוקובזה: אין חכם כבעל ניסיון.

מיכאל מלכיאור: כולנו עם ניסיון בתחום.

יצחק בוקובזה: תגביל אותי בזמן.

מיכאל מלכיאור: יש לך 2 דקות.

יצחק בוקובזה: ריכוז חברתי נמוך יוצר סביבה לא מקדמת, ריכוז חברתי בינוני זה פיגור חברתי, וריכוז חברתי גבוה מביא למרירות, תסכול ואחר כך עבריינות.

יצחק בוקובזה: כאשר מדברים על שכונה שמיועדת להריסה ומשרד הקליטה מפנה אליה עולים, זה איום ונורא.

מנגשה נגיסט: אבל אנשים קונים דירה בכסף שלהם.

מנגשה נגיסט: יש להם זכות לקנות בכל מקום.

יצחק בוקובזה: אותם מחירים משרד הקליטה יכול לקנות דירות במקומות אחרים.

זבולון אורלב: תגיד משפט אחד לגבי המשאבים של מערכת החינוך בתוך בתי הספר.

יצחק בוקובזה: משאבים לא ניתנים, ואת זה שמענו ממשרד החינוך.

יצחק בוקובזה: אני לא צריך להוסיף, אלה רק להגיד מה משמעות הדברים ומאין אני בא.

יצחק בוקובזה: לא ניתנים משאבים, וממילא לא ניתן לעשות שום דבר.

מיכאל מלכיאור: הנושא שהעלית, הוא נושא שכבר דיברתי עליו בתחילת הישיבה.

דוד מהרט: פתחנו בפרשת השבוע.

דוד מהרט: מקוצר הזמן אני לא אפתח בעוד פרשה, אבל אני הייתי מציע להסתכל על פרשת שבוע שעבר, סיפור מרים ומשה.

דוד מהרט: אני חושב, שצריך ללמוד מזה.

דוד מהרט: לגבי מה שאמרה דפנה, עמותות צריכות לעזור, אבל המדיניות צריכה להיות של מדינת ישראל ומשרד החינוך.

דוד מהרט: האחריות היא של המדינה.

דוד מהרט: יש הרבה עמותות והרבה גופים שמוכנים לתת משאבים, אבל המדינה צריכה לקחת אחריות ולנווט את נושא קליטתם של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.

דוד מהרט: בני הקהילה רוצים אינטגרציה.

דוד מהרט: כאשר דיברנו עם הורי תלמידי רמב"ם, הם אמרו לנו שהם רוצים אינטגרציה למרות שיש להם בעיה.

דוד מהרט: הפרנג'ים בורחים מאיתנו.

דוד מהרט: הם לא רוצים אתיופים.

דוד מהרט: הם ירוצו לבית ספר יבנה בנתניה ואנחנו נרוץ אחריהם?

דוד מהרט: מה נעשה כאשר הם יעזבו את יבנה?

דוד מהרט: הם אמרו, שהם לא רוצים לרוץ אחריהם, אלא להישאר בשכונה שלהם.

דוד מהרט: זאת הם עשו מחוסר ברירה, אבל הבחירה הראשונה של בני הקהילה, היא אינטגרציה.

דוד מהרט: אנשים אומרים, כי זה לא פתרון לרוץ אחריהם כאשר הם לא רוצים אותנו.

דוד מהרט: כברירת מחדל, צריך לשנות את הסטטוס וההגדרה של בתי הספר שיש בהם ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה.

דוד מהרט: צריך להפוך אותם לבתי ספר למדעים, אומנויות ומצוינות.

דוד מהרט: על פי ההגדרה הזאת אפשר יהיה להעביר משאבים.

דוד מהרט: כאשר משנים סטטוס של בית הספר, קל יותר להעביר משאבים.

דוד מהרט: באופן כזה, וראיתי זאת גם בנתונים, תעודת הבגרות שבני הקהילה ישיגו תהי איכותית, ותאפשר להם גם באוניברסיטאות להגיע לחוגים יוקרתיים.

דוד מהרט: לסיום, רציתי להגיד שיש תחושת ניקור בקרב בני נוער, וזה פוגע במוטיבציה שלהם ובשאיפות שלהם לגבי העתיד שלהם בחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: אבל חוסר האינטגרציה ודאי תורם לתחושת הניכור.

אלי זרחין: גטאות זה לא שחור ולבן.

אלי זרחין: יש סיבות למה הורים של יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות רוצים ללמוד ביחד.

אלי זרחין: זה מתחיל מגזענות מאוד קשה בבתי ספר בישראל איפה שיש מעט יוצאי ברית המועצות או יוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: משרד החינוך לא עושה שום דבר בנדון.

יחיאל שילה: זה לא נכון.

דפנה לב: זה ממש לא נכון.

אלי זרחין: אני אומר מה שאני רואה מהמקום שלי.

אלי זרחין: באולם הזה ישב מנהל בית ספר בירושלים, שאמר ששחורים לא ילמדו אצלו, והוא עדיין מנהל בית ספר בירושלים.

אלי זרחין: יחיאל, אני עובד אצלך, אבל אין לך כלים לעמוד מול מנהל בית ספר.

אלי זרחין: דפנה אמרה נכון, בית ספר הוא מקום קהילתי.

אלי זרחין: אם הדרים הופך להיות משהו יוקרתי יותר ויותר, אותם אנשים שגרים בהדרים לא ירצו לקחת את ילדם לבית ספר אחר.

אלי זרחין: בהדרים שהתחיל בראשון לספטמבר, כולם שחורים.

דפנה לב: 75%.

אלי זרחין: היום זה 75%, כי אנשים ראו את המשאבים שנתנו לבית הספר והלכו לשם.

אלי זרחין: זה אחד הדברים שצריך לקחת אותם בחשבון.

אלי זרחין: זה לא שחור ולבן.

דפנה לב: ברחובות קיבלו את הילדים באהבה בכל בתי הספר.

אלי זרחין: ברחובות כמעט ואין יוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: אני עובד וגר ברחובות.

אלי זרחין: רוב יוצאי אתיופיה נמצאים ויצו, אורט ומפתן.

דפנה לב: המספר שלהם הולך ועולה בכל.

דפנה לב: זה דור המדבר.

דפנה לב: בכל שנה זה הולך ועולה.

יצחק בוקובזה: זאת הנחת יסוד מאוד רעה.

יצחק בוקובזה: מה זה דור המדבר?

אלי זרחין: דפנה, אם תבדקי בכל בית ספר כמה ילדים נכנסים לכיתה י' בבית ספר, וכמה מהם מסיימים יב', ולפי כך תתנו לבית הספר מימון או קנס, המצב יהיה אחרת.

אלי זרחין: אני עובד ב-4 מוקדים שיוצאי אתיופיה מסתובבים שם בלילות.

אלי זרחין: למרות כל המיליונים שמקבלת רחובות, אין אף אחד שעובד איתם בשעות הלילה.

דפנה לב: לזה אני מסכימה.

מיכאל מלכיאור: הפרויקט הלאומי של עולי אתיופיה היה צריך לקבל את מרב המשאבים.

מיכאל מלכיאור: אני זוכר ישיבה של ועדת שרים בעניין, שהחליטה על 660,000,000 דולר על פני 10 שנים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שנגיסטה היתה מוכנה להסתפק גם ב-50% מהסכום הזה.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע כמה קיבלתם, אבל אני רוצה לשמוע ממך את הראייה הכוללת.

מיכאל מלכיאור: אין פה נציג ממשרד הקליטה, וזה לא בסדר.

מיכאל מלכיאור: ברור שיש פה דבר הנוגע למדיניות כוללת, שמרוכזת בידי משרד הקליטה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לנתק את הדברים.

מיכאל מלכיאור: נגיסטה, תני לנו את התמונה הכוללת.

מנגשה נגיסט: תמיד אנחנו שומעים על ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה.

מנגשה נגיסט: ריכוז גבוה של עולים בבתי ספר זה לא אינדיקטור לכישלון.

מנגשה נגיסט: אני רוצה להזכיר לכולם, שבאתיופיה למדו בבתי הספר רק יוצאי אתיופיה, וכולנו יצאנו מוצלחים ביותר.

מנגשה נגיסט: האינדיקטור לכישלון, הוא פחות הוראה.

מנגשה נגיסט: אין הוראה ברמה גבוהה באותם בתי ספר, שיכולה להביא את העולים מאתיופיה גבוה יותר.

מנגשה נגיסט: ברגע שיש ריכוז גבוה של עולים מאתיופיה, המורים פחות מוכשרים, לשכונות אין משאבים לחזק, ההורים פחות מעורבים, והמורים נותנים פחות כבוד להורים.

מנגשה נגיסט: למה בית ספר רמב"ם בנתניה הצליח?

מנגשה נגיסט: היו בו 95 עולים מאתיופיה.

מנגשה נגיסט: כולנו התערבנו על מנת שבית הספר הזה יהיה בית ספר טוב.

מנגשה נגיסט: קודם כל יש מנהלת טובה.

מנגשה נגיסט: צוות המורים השתנה.

מנגשה נגיסט: הביאו מורים שחשוב להם ללמד, בעלי אידיאולוגיה.

מנגשה נגיסט: מגייסים פדרציות שיחזקו את בית הספר.

מנגשה נגיסט: יש משאבים אחרים שיוכלו לחזק את בית הספר הזה.

מנגשה נגיסט: זה בית ספר קהילתי פתוח, והוא מחזק גם את ההורים, את הילדים ואת המורים.

מנגשה נגיסט: אני מבקשת לא לומר עוד, שריכוז גבוה של תלמידים יוצאים אתיופיה הוא אינדיקטור לכישלון.

מנגשה נגיסט: אני מבקשת להוריד את זה מהאג'נדה שלכם.

מיכאל מלכיאור: אבל את לא מתייחסת לתפיסה העקרונית של אינטגרציה.

מנגשה נגיסט: אני אדבר גם על אינטגרציה.

מנגשה נגיסט: אני 21 שנה בארץ, וגידלתי 4 ילדים פה.

מנגשה נגיסט: אינטגרציה יכולה להיות כאשר שתלמיד חזק רגשית וגם מבחינה לימודית.

מנגשה נגיסט: כאשר תלמיד עונה לשאלה ששואלת המורה כמו חבר שלו שהגיע ממקום אחר, או כמו ילד ותיק.

מנגשה נגיסט: כאשר ייקחו תלמיד חלש לרמת אביב ג' ויושיבו אותו עם תלמיד חזק, אותו תלמיד ייצא עם תדמית שלילית ביותר על עצמו.

מנגשה נגיסט: זאת לא אינטגרציה.

מנגשה נגיסט: לכן, אני מבקשת לחזק את אותם תלמידים במקומות שהם נמצאים.

מנגשה נגיסט: צריך לתת להם את ההוראה הכי טובה שיש, ולטפח אותם כדי שיהיה להם ביטחון עצמי.

מיכאל מלכיאור: איך הפרוייקט הלאומי עוזר לנו במדיניות נכונה.

מנגשה נגיסט: אתה פתחת ואמרת, כי לפרוייקט הלאומי אין משאבים.

מנגשה נגיסט: עד עכשיו המדינה לא נתנה שקל.

מנגשה נגיסט: הפרוייקט הזה מתנהל בכסף של תורמים מארה"ב.

מנגשה נגיסט: יש אגודה ישראלית שעובדת היום קשה מאוד על מנת להביא את הכסף הזה.

מנגשה נגיסט: הפרוייקט מתמקד רק בתלמידים בגילאים 13-18, אותם תלמידים שגילה לאחר התייעצות עם משרד החינוך והקהילה.

מנגשה נגיסט: הוא מתמקד בנוער במצבי סיכון בלבד.

מנגשה נגיסט: כרגע לפרוייקט הלאומי יש 4,500 תלמידים בתוכנית.

מנגשה נגיסט: הוא נותן סיוע לימודי וחיזוק לאותם תלמידים.

מנגשה נגיסט: יש לנו 560 תלמידים גם מתוכנית עתידים.

מנגשה נגיסט: אנחנו מושכים את החזקים יותר, ואת החלשים אנחנו דוחפים.

יצחק גלנטי: מאיפה המימון של זה.

מנגשה נגיסט: המימון שלנו הוא מתרומות מפדרציות יהודיות בניו ג'רסי.

מנגשה נגיסט: המדינה התחייבה לתת 2,000,000 שקל.

מנגשה נגיסט: היא התחייבה למצ'ינג דולר מול דולר.

מנגשה נגיסט: למרות שיש התחייבות מהמשרדים, עד היום בבוקר שקל אחד לא נכנס לקופה של הפרוייקט הלאומי.

עודי בהט: הכסף יצא ממשרד החינוך, אבל זה עדיין במשרד הקליטה בדרך אל הפרוייקט.

מנגשה נגיסט: אנחנו מקבלים דיווחים מגופים מפעילים.

מנגשה נגיסט: למשפחות יש מצוקה כלכלית קשה.

מנגשה נגיסט: תלמידים מגיעים ללא ספרים.

מנגשה נגיסט: תלמידים מגיעים ללא ארוחת צהריים, בגלל קושי כלכלי.

מנגשה נגיסט: אני רוצה להעיר ליחיאל.

מנגשה נגיסט: להשאיר ילד יוצא אתיופיה שנה נוספת להשלים את הבגרות, זה לא פתרון.

מנגשה נגיסט: אני לא מסכימה לזה.

מנגשה נגיסט: צריך לבנות ילדים מגיל קטן, על מנת שיסיימו את הלימודים כמו ילד אחר.

זבולון אורלב: הוא דיבר על ילד שמגיע לארץ בגיל 15-16.

זבולון אורלב: אין שום סיכוי שילד כזה יעשה בגרות בגיל 18.

מנגשה נגיסט: אם זה כך, אז זה בסדר.

מנגשה נגיסט: הוועדה הזאת צריכה לפנות למדינה בנוגע להחלטת הממשלה על הפרויקט הלאומי, ולומר לה שהיא צריכה לעמוד בהחלטה.

מנגשה נגיסט: יודעים לקבל החלטות, אבל אין ביצוע של ההחלטות האלה.

535: אני שמחתי לשמוע שיש בתי ספר בהם יש 75%-90% יוצאי אתיופיה.

535: האם יש בתי ספר שמנהל בית הספר הוא יוצא אתיופיה?

קריאה: לא.

535: האם יש במשרד החינוך אנשים שאחראים על התחום והם יוצאי אתיופיה?

קריאה: לא.

535: מבחינתי, זאת הבעיה של אינטגרציה.

אורית נוקד: הנושא הזה של תלמידי אתיופיה, הוא נושא שהמדינה צריכה לקחת עליו אחריות.

אורית נוקד: זה מאוד מזכיר לי את מה שנחשפנו אליו לפני חודש בנושא הבריאות.

אורית נוקד: יש דברים שהמדינה צריכה לקחת עליהם את האחריות, ולתת להם תקציבים.

אורית נוקד: מהבחינה הזאת, צר לי שאין כאן נציג של משרד הקליטה.

אורית נוקד: אני חושבת, שיש מקום לערוך ישיבה משותפת של ועדת הקליטה והחינוך, ולהזמין גם את השרים, על מנת שיהיה טיפול שורש ויימצא תקציב מתאים.

אורית נוקד: אני בעד אינטגרציה, אבל אינטגרציה בהסכמה.

אורית נוקד: מאוד נגעו לליבי הדברים שנאמרו כאן.

אורית נוקד: דפנה, אני חושבת, שחייבים למצוא את הסכומים על מנת לאפשר את התגבור של שעות החינוך לתלמידים האלה.

אורית נוקד: הנחת היסוד שלי, היא שכולנו נולדים שווים.

אורית נוקד: אנחנו מושפעים מהסביבה, מהבית ומהחינוך שאנחנו מקבלים בגיל הרך בבית הספר.

אורית נוקד: לכן, אני חושבת שחייבים למצוא את התקציב לכך שיאפשר תגבור לימודי לילדים האלה.

מיכאל מלכיאור: זה מוסכם עלינו.

חיים אמסלם: כולנו מסכימים שהאינטגרציה בחינוך, זה דבר חשוב.

חיים אמסלם: זה סוד ההצלחה, וזאת המטרה.

חיים אמסלם: אם רוצים לפתור את הבעיה העיקרית, שאנחנו היום התכנסנו בשבילה, אפשר לחלק זאת לשני דברים.

חיים אמסלם: כולם אמרו שצריך יותר כסף ומשאבים.

חיים אמסלם: כולנו יודעים, שקשה להשיג כסף.

חיים אמסלם: בואו נדבר על דברים ישימים יותר.

חיים אמסלם: ראש העיר הדגיש את הנושא של ריכוזי העולים במקומות בהם יש בעיה מבחינת הרמה הכללית, בשכונות מצוקה.

חיים אמסלם: לנושא הזה אנחנו צריכים את מעורבות אנשי הקליטה.

חיים אמסלם: יושב ראש הוועדה יעשה דבר חשוב, אם הוא יחליט על ישיבה משותפת של ועדת החינוך וועדת הקליטה, בהשתתפות שרת החינוך ושר הקליטה, על מנת לשמוע מה הפתרון שלהם לנושא של הפרוייקט הלאומי.

חיים אמסלם: אם דובר על דולר מול דולר, הם יצטרכו לתת תשובה על כך.

מיכאל מלכיאור: אולי גם שר האוצר צריך להיות נוכח בישיבה הזאת.

חיים אמסלם: אולי גם שר האוצר.

חיים אמסלם: אנחנו מדברים פה על פרוייקט לאומי ולא על דבר זניח.

חיים אמסלם: אם זה פרויקט לאומי, צריך לתת לו את הכבוד ואת היחס שמגיע לפרויקט לאומי.

חיים אמסלם: יחד עם זה, אפשר להתחיל לבוא בדברים עם אנשי משרד הקליטה, כך שהפיזור של עולי אתיופיה יהיה בצורה פרוסה יותר בארץ.

מיכאל מלכיאור: אני לא לגמרי הסכמתי עם ראש עיריית אור יהודה.

מיכאל מלכיאור: הבעיה היא הסכום שהמדינה מעמידה לרשותם.

מיכאל מלכיאור: אם אתה תיתן סכום גדול יותר, אז ניתן יהיה לקנות דירה גם במקומות אחרים.

יצחק בוקובזה: גם בקריית אונו יש דירות זולות.

מיכאל מלכיאור: היום נותנים 75,000 דולר לרכישת דירה.

מיכאל מלכיאור: האם אתה יודע איפה אפשר לקנות דירה בסכום כזה?

יצחק בוקובזה: בהרבה ערים.

דוד מהרט: אז תהיה שכונת מצוקה ביוסף טל בכפר סבא.

שמואל הלפרט: לבוא ולהאשים את מדינת ישראל שלא עושה מספיק בשביל העדה האתיופית, זה לא רציני.

שמואל הלפרט: אני הייתי קרוב לנושא של ילדי אתיופיה במוסדות חינוך.

שמואל הלפרט: לפני 30 שנה אני ניהלתי רשת של מוסדות חינוך טכנולוגיים תורנים עם פנימיות.

שמואל הלפרט: כאשר התחילה העלייה מאתיופיה הוזמנתי על ידי ראשי עליית הנוער והתבקשתי לעשות את כל המאמצים על מנת לקלוט ילדים מאתיופיה.

שמואל הלפרט: יושב איתנו מר יחיאל שילה.

שמואל הלפרט: אמנם אומרים מקמת שבחו של אדם בפניו, אבל אני יכול להעיד על המאמצים הגדולים שהוא עושה על מנת לשלב את יוצאי אתיופיה בכל מוסדות החינוך, מוסדות דתיים ולא דתיים, עד כדי הטלת סנקציות על מוסדות שלא היו מוכנים לקבל ילדים אתיופים, כי אם לא יעשו כך הם לא יקבלו תלמידים לפנימיות.

שמואל הלפרט: זה לא מעכשיו, אלא במשך עשרות שנים.

שמואל הלפרט: אני מכיר את בית הספר בית שלמה, שהייתי קשור אליו בעבר.

שמואל הלפרט: הוא מקבל כל שנה ילדים מאתיופיה, והם משתלבים יפה מאוד.

שמואל הלפרט: הנושא של אינטגרציה של ילדים אתיופים במדינת ישראל, הוא לא עניין של הוקוס פוקוס וגומרים את זה בזבנג וגמרנו.

שמואל הלפרט: מי שחושב שדבר כזה הוא אפשרי, הוא חי באשליות.

שמואל הלפרט: זה תהליך מורכב, מסובך ואיטי, שעובדים עליו קשה מאוד.

שמואל הלפרט: צריכים לעשות הרבה מאוד פעולות מורכבות ומשולבות על מנת להגיע לזה.

שמואל הלפרט: ועדה של משרד החינוך צריכה לשבת עם ראשי העדה האתיופית, עם אנשי חינוך מהעדה האתיופית, ולעבד תוכנית שתאפשר להגיע למצב כזה.

שמואל הלפרט: זה עניין של עשרות שנים.

שמואל הלפרט: מי שחושב שאפשר אחרת, הוא משלה את עצמו, או שהוא רוצה להשלות מישהו אחר.

שמואל הלפרט: רק אם אנחנו נכין תוכנית מפורטת, ויעקבו אחרי ביצוע התוכנית הזאת, יש סיכוי שלאחר 10 שנים או 15 שנים אנחנו נוכל להגיע למצב של אינטגרציה מלאה של הילדים מאתיופיה.

קריאה: האם אתה אומר את זה גם על ילדים מארצות אחרות?

מיכאל מלכיאור: אני מניח שכן.

מיכאל מלכיאור: חב"ד לא מכיר בילדים האתיופים, זה ידוע.

מיכאל מלכיאור: זה לא חב"ד פה.

זבולון אורלב: בעיני, המבחן של קליטת עלייה, הוא מהמבחנים ומהאתגרים החשובים ביותר שלנו כמדינה יהודית, דמוקרטית וציונית.

זבולון אורלב: החזון של שיבת העם היהודי, קיבוץ גלויות, הוא מהיסודות הראשוניים והבסיסיים ביותר.

זבולון אורלב: לכן, התמונה המצטיירת היום, היא תמונה שאסור לנו להשלים איתה.

זבולון אורלב: אנחנו צריכים לצאת מנקודת הנחה, שאין חצי כוס מלאה, יש כוס ריקה שצריך למלא אותה ולטפל בה.

זבולון אורלב: הזכירו כאן קודם את החינוך החרדי שקולט רק 0.8% על פי הנתונים.

זבולון אורלב: החינוך הממלכתי דתי, שהוא קרוב ל-20% מהחינוך היהודי, קולט כ-75% מהעולים, על פי בחירת ההורים.

מיכאל מלכיאור: רק בבתי ספר ממלכתיים.

מיכאל מלכיאור: זה יורד מאוד בתיכון.

זבולון אורלב: יכול להיות.

זבולון אורלב: זה מקום להוקיר את אותם מחנכים בחינוך הממלכתי-דתי ובחינוך הממלכתי, שנושאים בעול הקשה מאוד.

זבולון אורלב: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות ענייניות.

זבולון אורלב: ברור לי לחלוטין, כי הקצאת השעות על פי דוח שושני איננה מספיקה.

זבולון אורלב: שעתיים לתלמיד עולה לא יתנו מענה.

זבולון אורלב: צריכים לשנות את הפרופורציות בתוך המערכת.

זבולון אורלב: השיטה של דוח שושני פגעה קשה מאוד בתלמידים החלשים בכלל, ובתלמידים עולים בפרט.

זבולון אורלב: נתתי את הדוגמא של כיתה של 20 תלמידים עולים.

זבולון אורלב: זה שנותנים להם גמ"ח מפה ומשם, עם זה לא בונים מדינה.

מיכאל מלכיאור: אבל מה היה לפני שושני.

זבולון אורלב: היה תקן לכיתה.

זבולון אורלב: היו סלים מיוחדים.

עודי בהט: היתה שעה וחצי נוספת על התקן של הכיתה.

זבולון אורלב: זה בעצם 3.5 שעות, אפילו קרוב ל-4 שעות.

זבולון אורלב: היום זה ירד לשעתיים.

זבולון אורלב: הדבר השני, הוא שצריך להגביל את גודל הכיתה שבה יש 25% ומעלה תלמידים עולים.

זבולון אורלב: אי אפשר להחיל עליהם את הכללים הרגילים של פיצול כיתות.

מיכאל מלכיאור: בכמה היית מגביל?

זבולון אורלב: הייתי עושה את זה בפרופורציה.

זבולון אורלב: ב-25% לא יותר מאשר 35 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה הרבה מאוד.

זבולון אורלב: אני מציאותי.

זבולון אורלב: ב-25% לא יותר מ-30 תלמידים.

זבולון אורלב: אפשר לעשות איזשהו מדרג.

זבולון אורלב: אי אפשר להחיל עליהם את הכללים הרגילים.

זבולון אורלב: הדבר השלישי, אני מאוד תומך ברעיון של יחיאל שילה, ואני מצטרף למחמאות שנאמרו עליו.

זבולון אורלב: אומרים רק מקצת שבחו.

זבולון אורלב: הוא נושא משימות ועושה אותם בהצלחה רבה.

זבולון אורלב: אני תומך ברעיון להאריך את שנת הלימודים לאלה שעולים ישירות לחינוך התיכוני.

זבולון אורלב: התלמידים האלה באים עם מחסור עצום והם לא יוכלו להשלים זאת.

זבולון אורלב: זה אחד מהכשלים הגדולים ביותר.

קריאה: לכל העולים.

מיכאל מלכיאור: לכל העולים.

מיכאל מלכיאור: אתה צודק, לכל העולים, בעיקר מארצות מצוקה.

מיכאל מלכיאור: אני לא יודע אם תלמיד שעולה מארצות הברית צריך את השנה הרביעית, אבל יכול להיות.

מיכאל מלכיאור: אני מוכן לבחון את זה.

מיכאל מלכיאור: דבר רביעי, זה נושא אינטגרציה.

מיכאל מלכיאור: צריך להבין, שמערכת שהיא סגרגטיבית היא יוצרת ניקור, עבריינות והדרה מהשירותים החברתיים.

מיכאל מלכיאור: אינטגרציה זה לא רק ציונים, אלא השתלבות בחברה הישראלית.

מיכאל מלכיאור: צריך לפעול בנושא הזה, ולא להשלים עם זה שיש בית ספר שבו יש 70%-90%.

מיכאל מלכיאור: זאת ברירת מחדל.

מיכאל מלכיאור: זה מחדל שמגיעים לכזה מצב.

מיכאל מלכיאור: דבר נוסף, השעות צריכות ללכת עם התלמיד.

מיכאל מלכיאור: דבר נוסף, הנושא של התמיכה קהילתית.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לטפל רק בתלמיד עצמו.

מיכאל מלכיאור: צריך לראות את המשפחה ואת הקהילה בהן הוא נמצא.

מיכאל מלכיאור: זאת אחריותו של המשרד.

מיכאל מלכיאור: אתה יכול להשקיע בתלמיד כמה שאתה רוצה, אבל אחר כך התלמיד יוצא החוצה ואתה מאבד אותו.

מיכאל מלכיאור: עד שהוא חוזר יום למחרת, לא עשית שום דבר.

מיכאל מלכיאור: הוועדה צריכה להוקיר את עובדי המשרד, את המורים ואת המנהלים, שעושים עבודה מאוד מסורה.

מיכאל מלכיאור: לצערי, אין לנו מנהיגות חינוכית עם חזון.

מיכאל מלכיאור: לו היתה מנהיגות חינוכית עם חזון, היא היתה מעמידה את נושא קליטת העלייה במקום הראוי, וממילא גם סוגיית המשאבים היתה מסתדרת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעקוב אחרי הדברים, כך שאיפה שאין איש, אנחנו ניכנס כוועדה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נקרא לשרים הרלוונטיים כדי לקבל תשובות ואסטרטגיה כוללת.

535: בתור שר הפנים הייתי בקומפאונדים באדיס.

535: כשר השיכון טיפלתי בנושא של משכנתא.

535: יש הרבה בעיות, והמדינה עושה הרבה מאמצים.

535: אני אתייחס לנקודה אחת, לאינטגרציה.

535: האתגר של כולנו, הוא שלא יהיה דור מדבר.

535: שמחתי לשמוע, שריכוז עולים בבתי הספר, בניגוד למה שחושב חה"כ אורלב, לא משפיע על רמת ההישגים.

535: אינטגרציה בכוח טובה רק לחזקים מאוד.

535: אני יודע את זה גם מניסיון של העולים מרוסיה.

535: לפעמים מיקוד גדול זה טוב מאוד לילדים.

535: יותר קל להם לקלוט דברים חדשים באווירה כזאת.

535: כאן אנחנו מגיעים לנקודה חשובה.

535: זה שעד היום אין מנהל בית ספר ומורה יוצא אתיופיה, זאת בעיה.

535: בעבר יולי אדלשטיין, שהיה שר הקליטה, שם נציג של יוצאי אתיופיה לטפל באגף שמטפל ביוצאי אתיופיה.

535: אמרו אז, מה הוא באמת מבין, זה דור המדבר, הוא עדיין לא מוכן לזה.

535: זה היה טוב מאוד.

535: אם אני מבין נכון, זה עדיין לא קרה במשרד החינוך.

535: עלייה ראשונה היתה בשנת 1982-1983.

535: מאז עברו 24 שנים ואין לנו עדיים מומחים ברמה לאומית לטפל בזה.

535: זה מאוד חשוב לאינטגרציה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, צריך לתקן מיידית את הנושא של השעות שעוברות עם התלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה דבר טכני שצריך לפתור.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ניתן למשרד החינוך חודש כדי לתת לנו תשובה לגבי פתרון הבעיה.

מיכאל מלכיאור: זה עניין טכני, ואני רואה את זה כדבר ברור ומובן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נקיים פה דיון משותף עם ועדת הקליטה ונציגי האוצר, ונדבר על מדיניות חסרה.

מיכאל מלכיאור: מדינת ישראל עושה המון בתחום ומשקיעה המון בתחום, אבל הדברים לא נעשים לפי אסטרטגיה נכונה.

מיכאל מלכיאור: הייתי רוצה לחזק את הפרויקט הלאומי.

מיכאל מלכיאור: זה לא דבר קטן, שמדינת ישראל ביחד עם כל העם היהודי מחליטה שצריך להיות פרויקט לאומי.

מיכאל מלכיאור: זה דבר שעושים פעם בהרבה שנים.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר להזניח את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: צריך אסטרטגיה כוללת, שיכולה לכלול את כל המאמצים של העמותות.

מיכאל מלכיאור: לדעתי, זה לא חייב להיות במסגרת בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר הרבה תוכניות שהן לא בתוך כותלי בית הספר.

מיכאל מלכיאור: כל זמן שזה נעשה בשיתוף הדוק עם מערכת החינוך, עם המורים והמנהלים, זה צריך להיעשות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להציע למשרד החינוך, לחרוג ממסקנות שושני, בנושא הקצבה לעולים בכלל, ועולים ממדינות מצוקה כלכלית בפרט.

מיכאל מלכיאור: ברור לגמרי שהמפתח הקיים היום לא עונה על הצרכים.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לקרוא להגברה משמעותית של התקציבים, מעבר למה שנאמר בדוח שושני.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שזה יפתור הרבה מאוד מהבעיות בעניין.

מיכאל מלכיאור: זה עניין של תקציב קודם כל.

מיכאל מלכיאור: זה לא תקציב גדול, אבל זה תקציב משמעותי בתוך תקציב משרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: יש לכם חודש ימים.

מיכאל מלכיאור: תחזרו אלינו עם הצעה כדי להגיע לפתרון העניין הזה, שהוא בסיס לכל פעילות אחרת, גם לפעילות כוללת ואסטרטגית.

מיכאל מלכיאור: אפשר לחשוב גם להפוך את בתי הספר בהם יש ריכוז גדול מאוד של יצאי אתיופיה, לבתי ספר ייחודיים בתכנים, כפי שעושים בכמה מבתי הספר היום.

מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות בתי ספר ייחודיים למדעים, אומנויות, כך שיהפכו אותם למבוקשים מאוד.

מיכאל מלכיאור: אני זוכר שכך היה בבית ספר ציפורה.

מיכאל מלכיאור: פתאום כולם רצו להיות חלק מבית ציפורה, בדיוק כמו הדוגמאות של בית ספר רמב"ם ורש"י בנתניה.

מיכאל מלכיאור: אפשר לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אני מציע למשרד החינוך, ללכת בכיוון הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.